Cu câțiva ani în urmă, au fost întrebați 300 de sportivi
care e cel mai rău lucru care se poate întâmpla în sport?
Unii au spus: pierderea finalei la hochei.
A înscris! Bruins a câștigat!
Alții, că patru pase greșite, la rând.
Unii au zis că eliminarea de la Cupa Mondială.
Guatemala e eliminată!
Unii brazilieni au spus: să pierzi în fața Argentinei.
Nu doar la Campionatul Mondial, ci oricând, la orice competiție.
Unul singur a spus că nimic nu e mai rău în sport
e locul patru la Olimpiadă.
Această poveste e adevărată, dar numele au fost schimbate
și voi ascunde identitățile, din motive clarificate ulterior.
Sunt Molly Bloom și acum sunt a treia în America de Nord, la schi acrobatic.
Am crescut în Loveland, Colorado, la nord de Denver.
Am diplomă în științe politice a Universității din Colorado,
absolvită cu Summa Cum Laude și 3,9 puncte din 4.
Punctajul mediu la Harvard e 169.
Al meu, 173.
Numărul 87, sus. 56, pe platformă.
Timp de 16 ani am tot urmărit iarna, având cei mai buni antrenori din lume.
Duminica, exersam cu tata.
Ceva e în neregulă.
Când aveam 12 ani, fără motiv, spatele meu a explodat.
- Rabdă. - Bun sfat.
Nu fi obraznică.
În mai puțin de zece minute, eram în ambulanță.
Aveam "scolioză cu evoluție rapidă".
Coloana vertebrală se curbase la 63 de grade.
Era necesară o operație de șapte ore,
pentru îndreptarea coloanei, fixarea șoldului,
îmbinarea a 11 vertebre și fixarea lor cu bare din oțel.
Va fi bine.
N-o mai lăsați să schieze. Oricum, nu în competiții.
Evident, participarea la orice competiție este exclusă.
Știu!
Schiam iar după un an, eram în competiții după 18 luni,
iar la 20 de ani eram în naționala de schi a SUA.
Ultima rundă a calificărilor pentru Olimpiadă.
Asta e pârtia de la Deer Valley.
Altitudine 2.400 m, înclinare 52 de grade,
cât a laturilor marilor piramide.
Vântul bate cu 40 km/h, de la stânga la dreapta.
Sunt minus trei grade în vârf.
Înaintea mea sunt alți 17 schiori,
deci voi ateriza ca pe o piscină înghețată.
Kiki a depășit linia, iar Shannon s-a dezechilibrat la aterizare.
Kiki Bandy și Shannon Keebler sunt principalele mele rivale,
care tocmai au pierdut puncte.
Pot intra în echipa olimpică.
Succes!
Dacă am trei runde perfecte la Salt Lake, cele mai bune din viața mea,
le întrec pe austriece și pe elvețience și am șanse să fiu pe podium.
Apoi, Dreptul, iar apoi, un start-up, o fundație pentru femei antreprenor.
Tata e la baza pârtiei. Îmi spune telepatic să-mi verific linia.
Verifică-ți linia.
Îmi verific linia.
Concurenta e pregătită?
Contact bun cu zăpada, corp destins,
picioare unite, formă bună, nicio deviere.
Pregătesc rotirea și...
aterizez.
Trebuie să știți două lucruri, înainte de rotirea cu 720 de grade.
Când vizibilitatea e redusă, ca acum, sunt puse ramuri de pin pe traseu,
pentru ca schiorii să aibă niște repere.
Apoi, strânsoarea legăturilor, determinată de așa-numita "setare DIN".
La începători, setarea DIN e 2 sau 3.
La un schior experimentat, e 7 sau 8.
La mine, e 15.
Ghetele îmi sunt, practic, sudate de schiuri.
Atunci, cum a fost posibil așa ceva?
Am lovit o creangă care înghețase în zăpadă.
Am lovit-o atât de precis, încât mi-a desfăcut legăturile.
Nu aveam timp să calculez șansele să se întâmple asta,
fiindcă urma aterizarea
pe vertebrele mele refăcute digital, ținute laolaltă de piese metalice.
La o parte! Faceți loc!
Dați-vă la o parte!
Nimic din toate astea nu are legătură cu pokerul.
Le-am menționat doar ca răspuns
pentru cel cu locul al patrulea la Olimpiadă.
Serios? Mai du-te dracului.
JOCURI SECRETE
12 ani mai târziu
Hollywood, ora 5:06 dimineața
- Alo? - Molly Bloom?
- Ești Molly Bloom? - Da.
Sunt agentul Tomasino, de la FBI. Avem mandat de arestare.
- Poftim? - Suntem la ușă.
Te rog să ieși, da?
Ascultă-mă.
- Să-ți vedem mâinile. - Cine sunteți?
Agentul special Tomasino, de la FBI.
Ai 30 de secunde să deschizi ușa sau o spargem.
Ai înțeles ce ți-am spus?
Mâinile sus!
Ține mâinile în sus.
- E o greșeală. - Ești Molly Bloom?
Da, dar...
Vino spre mine foarte încet. Bine? Haide.
Mai încet. Mergi mai încet.
Haide.
Nu văd nimic, din cauza lanternelor.
- Mergi mai încet. - Am înțeles.
Mâinile pe perete.
Depărtează picioarele.
- Mai e cineva în apartament? - Nu.
- Sunt arme de foc în apartament? - Nu.
Haideți.
Ești arestată pentru jocuri de noroc ilegale.
- Înțelegi? - Da.
- Spune că înțelegi. - Înțeleg.
E o greșeală. De doi ani, nu mai organizez nimic.
Uită-te pe hârtia asta.
Vezi ce scrie sus?
Da.
Citește ce scrie în partea de sus.
Statele Unite ale Americii contra Molly Bloom.
Aș paria pe favorit.
Ce părere ai despre următoarele noțiuni? Le voi enumera.
- Căsătorie. - E o capcană.
- Societate. - E o glumă.
Oameni.
Sunt buni și răi.
Dar nu am încredere în ei.
Nu am încredere în oameni.
De ziua de naștere a fiecăruia, tata ne punea întrebări.
Care sunt idolii tăi în viață? Pe cine respecți foarte mult?
Nu am niciun idol.
Nu ai niciun idol.
Câtă aroganță!
Nu am.
Dacă îmi voi atinge obiectivele,
persoana care voi deveni va fi idolul meu.
Chiar și pentru o adolescentă,
eram nefiresc de furioasă, fără un motiv anume.
Abia peste 22 de ani aveam să aflu de ce.
După eșecul de la Deer Valley, am decis să iau pauză un an, până la facultate.
Simțeam nevoia să plec, să mă desprind de realitate și să-mi fac planuri.
Am ales Los Angeles.
O prietenă de la schi m-a lăsat să dorm la ea, pe canapea.
Tata nu a fost de acord să amân facultatea și a refuzat să mă ajute.
Aveam, însă, 1.700 de dolari, câștigați ca dădacă.
Din ei trăiam, până găseam o slujbă de chelneriță.
Avusesem o carieră, dar se terminase.
Voiam să copilăresc o vreme, undeva unde e cald.
Cred că asta voiam la început. Nu mai țin minte bine.
M-am angajat ospătăriță, la clubul Nacional, din Hollywood.
Era cubanez, deci uniforma consta în șort și maieu.
Șeful stabilea unde vor sta producătorii muzicali,
designerii, fotbaliștii și Boris Lava, miliardarul bulgar,
care nu a băut, dar a cheltuit peste 100.000.
Trebuia să-i fac să cheltuiască mai mult decât voiau.
- Ne aduci o sticlă de Skyy? - Voi meritați Grey Goose.
- Cine merită Grey Goose? - Cine are Grey Goose pe masă.
Ești spontană. Foarte isteață. Bine, Grey Goose.
Au cheltuit 300 de dolari în plus, deci, în total, 900 de dolari,
pe vodcă de 8,50 dolari.
Dar clubul nu vrea să cumperi doar o sticlă, ci cinci.
Aceste fete sunt angajate ca să te facă să le iei de băut.
E ca și cum ai sta la coadă la Mall
ca să cumperi, cu 1.000% adaos, pantaloni pentru toți angajații.
Lucram o zi pe săptămână.
Nu le spusesem părinților că sunt chelneriță
și nu aș fi refuzat nicio ocazie de a face bani.
Mi-am găsit și o altă slujbă, ca secretară a lui Dean Keith.
Dean era asociat la Blackhues Investments.
Venea des în club și, într-o seară, mi-a zis:
Oamenii te plac.
N-ai vrea să fii plătită ca să mergi la școala vieții?
De ce crezi că nu am fost?
Eu sunt client aici, iar tu ești chelneriță.
Fă diferența.
Dean mi-a spus care era slujba mea.
Eu sunt slujba ta.
Vorbeam la telefon, făceam cafele, stabileam agenda și făceam foi de calcul.
I-am arătat lui Dean ce e o foaie de calcul.
Dar câștigam 450 de dolari pe săptămână, pe lângă cei 300 de la club.
Destul ca să scap de canapeaua prietenei.
Ziua aceea a început cu covrigii.
- Sunt Molly. - Du-te la birou. Cumpără covrigi.
Acum?
Dean era tipic pentru Hollywood.
Cheltuitor, sărac, încercând să pară că nu e sărac,
și străduindu-se să fie cât mai vulgar.
Chiar se străduia.
Dean nu știa că am fost schioare și era să râd când mi-a zis...
- N-ai învățat să mergi mai repede? - Nu.
- Ce ai acolo? - Covrigi.
- De la Bluebell? - Da.
- E vizavi de casa mea. - Serios?
Mai bine te duceai la un adăpost.
Intrai într-un azil pentru săraci și spuneai:
"Vreau 10 covrigi de la acest adăpost, vă rog."
Nu mănânc covrigi de la afurisitul de Bluebell,
fiindcă sunt covrigi pentru săraci!
- De unde vrei să cumpăr? - Lasă covrigii.
- Bine. - Deșteaptă-te.
- Am înțeles. - Fii atentă.
Cum spuneam, ziua a început cu covrigii, dar, apoi, totul s-a schimbat brusc.
Jocul meu de poker s-a mutat la Cobra Lounge, marțea.
Mă ajuți să organizez. Ia numele și numerele astea.
Spune-le că intrarea e 10.000, iar blind-urile sunt 50-100.
- Și, Molly... - Da?
Nu spune nimănui.
Îl priveam pe Dean ca pe un fraier, atunci când îl priveam,
dar pe listă erau numele și numerele de telefon
ale celor mai bogați și mai celebri oameni din lume.
Am salvat numerele în telefon și am compus un mesaj scurt.
"Joc de poker la Cobra Lounge. Mâine seară. 10.000 intrarea."
Toți cei nouă jucători au confirmat că vor veni.
În 90 de secunde după trimiterea mesajului.
Cobra Lounge e în cartierul Sunset Strip.
Cândva era faimos, fiindcă aici s-au lansat trupe
ca The Doors și The Beach Boys.
Eu știam doar de școală și de schiat.
Credeam că rafinamentul se învață ușor, dacă ai nevoie,
dar platoul meu de brânzeturi avea eticheta "Fabricat în Michigan."
Diego, un crupier profesionist, aranja masa când am ajuns.
Am căutat pe Google
"Ce muzică ascultă jucătorii de poker?"
Apoi, am făcut un playlist, care începea cu Kenny Rogers.
Am aranjat barul,
apoi platoul cu brânzeturi
și m-am postat la ușă.
Știam că intră doar cine e pe listă.
Purtam cea mai bună rochie,
cumpărată acum doi ani, de la JC Penney, cu 88 de dolari.
Jucătorii începeau să vină.
M-am prezentat ca Molly, secretara lui Dean.
- Pentru tine. - Mersi.
I-am întrebat dacă doresc ceva de băut
și am luat de la fiecare 10.000 de dolari în numerar.
- Bună. - Bună.
Sunt...
Știu.
- A venit toată lumea? - Da.
- Salut, amice. - Las-o baltă. O să-ți iau tot.
Rochie urâtă. Pantofi urâți.
Să jucăm!
Diego a pus nouă cărți pe masă, iar jucătorii și-au ales locurile.
- 11 și 11. - 22.
Numărasem 90.000 de dolari, bani gheață.
Eram în aceeași încăpere cu vedete de film,
regizori...
Premiul se acordă lui...
rapperi,
boxeri...
și magnați.
Mergeau tot timpul,
plusând încontinuu.
- Poftim. Succes. - Mulțumesc mult.
Am căutat pe Google cuvintele noi pe care le auzeam.
Flop, river, a patra stradă,
tilt, cooler, boat, nuts...
- Da, e prea mult. - Joc în serie.
- Ții socoteala banilor? - Da.
- Unde? Unde e foaia? - În calculator.
Ray a intrat.
Luați de-aici!
Intru.
Jocul s-a terminat la 3:30. Atunci, Dean a strigat:
Dați ceva pentru Molly, dacă vreți să veniți și săptămâna viitoare.
"Dați ceva pentru Molly." Nu mi-a plăcut cum sună.
Mulțumesc mult.
Știam că, dacă șeful spune...
Molly, să nu spui nimănui.
...de obicei, nu e începutul unei cariere în Drept.
Ne vedem săptămâna viitoare.
Dar am alungat acest gând.
Tocmai făcusem 3.000 de dolari.
PRINȚESA POKERULUI, MOLLY BLOOM, PUSĂ SUB ACUZARE
Ce citești?
"Vrăjitoarele din Salem."
- Pentru școală? - Tata mi-a recomandat-o.
Știi câte vrăjitoare au fost arse în Salem?
- Câte? - Niciuna.
Nu le-au ars, ăsta e un mit. Le-au spânzurat.
Sau le-au înecat sau le-au omorât cu pietre.
Tu ești Molly Bloom, nu?
Da.
- Nu arăți ca în fotografii. - Nimeni nu arată.
- Molly? - Da.
Charlie Jaffey.
Mulțumesc că m-ai primit.
- Ea e fiica mea, Stella. - Știu.
Isabel o să te ducă la școală.
- Ai învățat la mate? - Da.
- La educație civică? - Da.
Ai putea preda lecția de azi?
Dacă vreau să-mi explici Dreptul roman, poți?
Da.
Bine.
Deci, mai întâi,
de când nu ai mai dormit? Azi e vineri.
Marți, la 5 dimineața, am fost arestată de FBI.
Am stat o zi în închisoare.
Au considerat risc minim de fugă și cauțiunea a fost de 100.000 de dolari.
Mama a garantat cu casa.
M-au eliberat miercuri,
urmând să mă prezint la Tribunalul din New York,
azi, la ora 10:00.
Intră.
Închide ușa, te rog.
Am venit miercuri și ieri am vorbit cu cinci avocați.
Ia loc.
- Nu ai angajat niciunul? - Trei fuseseră deja angajați.
În acest caz sunt 31 de inculpați. E Black Friday pentru avocați.
Și ceilalți doi?
- Unul prefera altă formă de plată. - Îl cunosc.
Al cincilea mi-a recomandat să te sun.
De ce?
I-am spus că vreau un fost procuror, care nu e deloc compromis.
Știi cazul meu?
Mi-a zis fiică-mea, care știe povestea, fiindcă maică-sa e cretină.
- Mama ei citește tabloidele. - Da. Le-am citit și eu.
Ți-am citit rechizitoriul după ce m-ai sunat.
Și ți-am cumpărat cartea. Sunt la pagina 112.
Ai comis un delict și apoi ai scris o carte?
Nu mai organizez jocuri de doi ani.
Când au făcut razia, mi-au confiscat toți banii.
Au spus că sunt sunt iliciți, dar nu erau.
Am locuit în casa mamei, în Telluride,
și am scris cartea ca să-mi plătesc din datorii.
Am fost în turneu cu cartea și m-am întors la Los Angeles ca să încep o nouă viață.
- Ai organizat jocuri opt ani? - Da.
- Fără să iei taxă? - Da.
- Apoi la New York, doi ani? - Am luat taxă doar șase luni.
În primele 112 de pagini, menționezi mai multe nume.
Poftim?
- Vedete care participau la joc. - Da.
Asta nu încalcă un fel de cod la poker?
Trebuie să stau aici?
- Mă auzi de acolo? - Da.
Mă accepți ca și client?
Tariful meu e 250.000 de dolari. Ai 250.000 de dolari?
Nu am nimic.
- Cartea nu se vinde? - Nu sare de pe rafturi.
Voi găsi o cale să te plătesc, Charlie. Întreabă pe cine vrei.
Din păcate, cei pe care i-aș întreba sunt plecați un timp.
Ce s-a întâmplat marți se numește "razie GPS".
31 de persoane arestate în același timp.
Peste 600 de agenți au făcut razii în locații din New York și L.A., simultan,
purtând arme automate,
iar tu îmi spui că ești aici fiindcă ai luat taxă pentru poker?
Da.
Ai văzut cine a mai fost acuzat?
Nicolas Koslovsky, Peter Druzhinsky, Peter Antonovich, frații Gershen...
Ai lucrat cu mafia rusă? În carte nu spui asta.
De ce-ți obligi fiica să citească "Vrăjitoarele din Salem"?
Ca să știe ce pățesc tinerele, dacă bârfesc.
N-am citit piesa.
Mulți o consideră capodopera secolului XX.
Așa consideră?
Nu apăr infractori violenți.
- Nu am rănit pe nimeni. - Prietenii tăi, da.
Nici n-am auzit de 90% dintre inculpați.
- Și ceilalți 10%? - Nu știam cine erau, de fapt.
Să te întreb ceva. Personajul din carte pe care îl numești Dean Keith...
El a spus "covrigi pentru săraci"? Cred că știu cine e.
Știu un avocat care a lucrat pentru el. A spus și "covrigi pentru negri", nu?
Nu-ți spun numele real. El nu e implicat.
Dar ai dat câteva nume.
De ce m-au arestat la doi ani după ce am terminat cu jocurile?
Ai primit bani în plus pentru carte ca să dai numele vedetelor de film?
Nu te pot ajuta, Molly.
Îți urez noroc, dar asta nu-i de mine.
Nu știam cine erau rușii.
Îți pot aduce 250.000,
am de recuperat de 10 ori pe atât, dar va dura.
Avocații noștri ajută organizații pentru drepturile omului,
săracii sau veteranii de război.
Nu-mi pot convinge asociații să se ocupe de Prințesa pokerului.
Nu mi-am spus eu "prințesă".
"Molly Bloom, autoproclamată Prințesa pokerului."
Este US Weekly?
Au un obicei de a publica minciuni. Fiindcă nu e adevărat!
Dacă crezi că o prințesă poate face ce am făcut eu, te înșeli.
Știu că nu-ți pasă de mine, dar dacă ți-ai format o opinie greșită?
- M-aș mira. - Să știi că da!
- Ai nevoie de un publicist. - Nu, am nevoie de un avocat!
Nu mi-ai răspuns la întrebare.
De când n-ai mai dormit?
A trecut ceva timp.
În regulă.
Te însoțesc la audiere, ca să nu fii singură.
Vei fi păzită și vei intra prin ușa laterală,
fiindcă nu știu ce știi despre ruși, dar nici ei nu știu,
iar rușii nu iartă.
- Înțelegi ce spun? - Da.
Pe aproape. Să ții privirea în sus, da?
Să te uiți mereu în față. Dacă te uiți în jos, acolo te duci.
Ești pregătită?
Dă-i drumul.
Tata e psiholog și predă psihologie la Universitatea Colorado.
Nu! Nu!
A doua regulă a lui e că performanța la școală și la sport nu e opțională.
Să nu-ți fie teamă, da? Nu sta în defensivă.
- Iar prima e că el face regulile. - Din nou!
Tată, sunt obosită.
Dragă, e obosită. Suntem aici de la ora 6:00.
Are buzele vinete.
- Ești obosită? - Da.
Ce cuvânt spui în loc de "obosit"?
Spune un sinonim la "obosit" și mergem la mașină.
- Slab. - Corect. Hai acasă.
Din nou.
Am decis să amân facultatea încă un an.
După șase săptămâni, mi-am putut cumpăra o rochie care să mă reprezinte.
Auzisem despre jocuri închise după o noapte eșuată.
Aveam nevoie de slujba asta și totul trebuia să meargă bine.
Noapte bună, Molly.
Știam că, pentru a-mi asigura locul, trebuie să-mi fac un aliat.
Zece mii.
Și a fost el.
Jocul avea clienți obișnuiți și oaspeți.
Patru dintre cei obișnuiți erau actori. Unuia îi voi spune Jucătorul X.
Eu intru.
Jucătorul X prefera să joace, decât să câștige bani muncind.
Adora să-i curețe de bani pe alții.
Iată-l vorbind cu un oaspete, înainte de aruncarea cărților.
Jur că... uită-te la mine.
Să moară mama că te-am bătut.
Jucătorul X era cel mai bun, iar în seara asta
acest tip era cel mai slab.
Se uită la cărțile lui.
Orice amator știe că, matematic, era cea mai bună mână,
denumită la poker "nuts".
Potul era 47.000 de dolari, iar oaspetele avea "nuts",
dar nu știa ce să facă, fiindcă o vedetă vorbea cu el.
Să moară mama, nu te mint!
De ce îmi spui?
Ori te mint, ori ești nou aici, ai avut numai cărți proaste
și trebuia să te retragi. Nu vreau să-ți iau banii.
Am dame aici.
Nu te grăbi.
- Etalez. - Te-am ars!
Nu!
Un pește este un anumit jucător.
Are bani, joacă îndrăzneț și nu prea renunță.
Un pește joacă bine, dar nu foarte bine.
Ne vedem în hol, frate.
Cobra Lounge era a lui Dean Keith, dar jocul era al Jucătorului X.
Se lăudau că au jucat cu el, de parcă ar fi zburat cu președintele.
Siguranța slujbei mele depindea de aducerea peștilor.
Dar unde să găsesc tipi dispuși să-și cheltuiască banii
și dornici de compania vedetelor?
Dacă joacă poker, le dați numărul meu. Îi verific și, dacă vin să joace,
vă dau 1.000 de dolari după primul joc și câte 500 după celelalte.
- Precizați că aici se vine regulat. - E adevărat? Tipii ăștia joacă?
Cazinoul Commerce e pe autostrada 5, în estul L.A.
Nu poate fi confundat cu Monte Carlo.
Mă uit la mese, înainte să abordez un personaj pitoresc.
Al treilea scaun, la masa 8, nu va pierde.
Doar dacă vor câștiga alții.
Știi jocul de la Cobra Lounge?
Desigur.
Primești 1.000 pentru un jucător trimis și parte din cât pierde.
Fără profesioniști. Eu sunt Molly.
Pokerul a fost calul meu troian în lumea finanțelor,
a tehnologiei, politicii, divertismentului, artei.
Trebuia doar să ascult.
Lumea artei e dominată de câțiva dealeri.
China caută furnizori de telefonie.
Se plătesc și 30 de milioane pentru un jucător bun.
Ei controlează piața și decid ce artiști sunt importanți.
Nu dă nimeni 10 milioane pe un aruncător slab.
Va fi Gephardt.
Ei stabilesc prețurile, le cresc cu 70, 80, 90%.
Toți sunt entuziasmați de o companie, Twitter.
Bani neimpozabili, de obicei în numerar...
Zilele îi sunt numărate.
Nu știu cât mai rezistă.
E terminată.
Intru.
Am fost întrebată ce obiectiv aveam și când aveam să încetez.
Pe atunci, întrebarea m-ar fi făcut să râd.
Am crescut să fiu campioană. Țelul meu era să câștig.
Ce și în fața cui? Astea erau doar detalii.
Eu intru.
Aveam deja propriul meu apartament.
Mașină nouă.
Și 17.000 de dolari, într-o cutie de pantofi.
Facultatea mai putea aștepta încă un an.
Următorul, vă rog. Treceți.
Haideți, vă rog.
Mulțumesc. Treceți.
Iată ce se va întâmpla azi.
Judecătorul va întreba dacă ai citit rechizitoriul sau vrei să-l citească el.
Apoi te va întreba cum pledezi. Vei răspunde "nevinovat".
Voi preciza că nu sunt avocatul tău, ci am venit doar pentru audiere.
In propria persona.
- Adică în numele tău. - Da.
- Deci, în numele tău. - Voi vorbi în numele tău.
"In propria persona" înseamnă în numele tău, nu în al meu.
Voi verifica, dar ideea este că nu sunt avocatul tău
și voi preciza asta la audiere.
Vom sta acolo.
Ai un judecător bun. E cumsecade.
Dar procurorul?
Bună dimineața, sunt procurorul Harrison Wellstone
și sunt asistat de procurorul Eric Brennan,
și de agentul special al FBI Deborah D'Angelo.
Mulțumesc.
Există vreo sesizare verbală?
Să schimbăm locurile.
Dacă nu-ți va spune avocatul tău,
să știi că, în fața judecătorului, trebuie să fii îmbrăcată altfel.
Bine? Parcă ești dintr-un film pentru adulți.
Mi-am vândut hainele,
după ce mi-au confiscat toți banii, acum doi ani,
tocmai când încetasem să mai organizez jocuri.
- Cred că ți-am mai spus. - Bine.
Treci înapoi.
Nicholas Siegel.
- Ați văzut actul de acuzare? - Da, onorată instanță.
- Ați discutat cu avocatul? - Da.
Schimbăm.
- Cum pledați? - Nevinovat.
Mulțumesc, luați loc.
Fostul tău șef, căruia în carte îi spui Dean Keith,
te-a tratat oribil.
De ce îl acoperi, schimbând "covrigii pentru săraci"?
Crede-mă, nu are importanță.
Ați văzut actul de acuzare?
Făceam conversație.
Schimbăm.
Cum pledați?
Nevinovat.
Luați loc.
Acuzatul numărul patru, Molly Bloom.
Bună dimineața, onorată instanță. Charles Jaffey, pentru inculpată.
Precizez că...
Mă bucur să vă văd, domnule Jaffey.
Sunteți cu noi astăzi?
Domnule Jaffey?
Da, domnule. Doar un moment.
- Mută-te. - Serios?
Ai spus că ai de luat de 10 ori pe atât,
în biroul meu, când am spus
că onorariul meu este 250.000 de dolari.
- Ai zis că vei lua de 10 ori mai mult. - Da.
Domnule avocat, trebuie să vă înregistrați.
Vă rog, onorată instanță, doar un moment.
Ești datoare vândută, lefteră, și lași baltă 2,5 milioane?
A trebuit.
- N-a vrut nimeni să-ți cumpere datoria? - Toți, dar tocmai acum...
De ce nu ai vândut-o, cum ți-ai vândut hainele?
Nu am putut.
- De ce? - Nu știam cum vor proceda.
Mă temeam că vei spune asta.
Domnule avocat!
Da, domnule judecător. Charles Jaffey, pentru inculpată.
- Doar la audiere? - Nu, sunt avocatul lui Molly Bloom.
A citit rechizitoriul, a discutat cu avocatul,
nu dorește citirea acuzațiilor și pledează "nevinovat".
Mulțumesc, luați loc.
Numărul cinci, Gilyard Kirshman.
Va trebui să citesc toată cartea.
Era un alergător, în anii '30, Matthew Robinson.
El a bătut recordul la 200m plat, la Olimpiada de la Berlin, din 1936.
A spulberat recordul olimpic.
Și a ieșit al doilea.
Cel care a ieșit primul era Jesse Owens.
Jesse Owens a devenit o legendă.
Matthew Robinson a ajuns îngrijitor la o școală pentru albi din Pasadena.
Diferența a fost de patru zecimi de secundă.
De parcă nu era destul,
Matthew Robinson avea un frate, tot atlet. Numele lui era Jackie.
Eu am doi frați mai mici, amândoi performeri.
Când eram a treia în America de Nord,
fratele meu Jeremy era numărul unu în lume.
Când abia înțelegeam chimia, în anul doi de liceu,
fratele meu Jordan făcea experiențe și avea doar 12 ani.
Am avut succes ca elevă și ca schioare oriunde, dar nu și acasă.
Pe măsură ce creșteam, mă certam tot mai mult cu tata.
Nu știu de ce.
Ce ați învățat azi la școală?
Am aflat că Sigmund Freud era misogin și idiot.
Cine se bazează pe teoriile lui e un șarlatan.
- Nu știu de ce spui asta. - M-ai întrebat ce am învățat.
- De la doamna Linwood? - Da.
V-a vorbit cumva despre studiile lui privind inconștientul?
Analiza viselor are credibilitatea unui horoscop,
dar m-a frapat faptul că se opunea emancipării femeilor.
Credea că femeia trăiește doar pentru a se reproduce.
De-aia fetele din clasa de mijloc au fost asuprite timp de secole.
- Doamna Linwood a spus... - Ei nu-i plac bărbații.
- Nu-i plac penisurile, e o diferență. - Molly!
- Nu mă insulta la masă. - Nu te insultam pe tine, ci pe Freud.
E o masă, nu Monumentul soldatului necunoscut.
Eu sunt psiholog, nu șarlatan.
- N-am spus că ești șarlatan. - Ba da. Să n-o mai faci.
- Și nu mai folosi un astfel de limbaj. - Bine.
Ignor profesorii, vorbesc frumos și respect masa din bucătărie.
Ce să mai fac, ca să te pot contrazice?
Să-ți câștigi singură banii, ca să ai casa ta
și să mănânci mâncarea ta.
Organizam jocuri de trei ani și economisisem 58.000 de dolari.
Recrutam și verificam jucători, țineam contabilitatea,
primeam și făceam plăți, satisfăceam nevoile jucătorilor
și încă lucram pentru Dean Keith,
care mi-a spus că, dacă renunț la slujbă, o termin și cu jocul.
- Spune. - Full de optari.
Din nou.
- Asta e. - De fiecare dată!
Și eu credeam că are trei bucăți. Juca precaut și a filat optarii.
Ți-ai luat-o rău.
- Datorezi... - Știu cât datorez.
Vreau să vorbim puțin.
- Bine. - În hol.
- Trișează? - Nu.
- De unde știi? - Știu.
- I-o trage lui Diego? - Nu.
Dar ție?
Cărțile pot fi amestecate în milioane de feluri.
Dacă pierde cineva două săptămâni la rând,
zici că e ceva în neregulă? Să fim serioși!
Nu te mai plătesc.
- Ce vrei să spui? - Ca secretară.
- Mă concediezi? - Nu, dar nu te mai plătesc.
Iei bani săptămânal la joc. Nu mi se pare corect.
- Lucrez pentru tine 24 de ore pe zi. - Dacă nu ai lucra, nu ai avea jocul.
- Înțelegi ce spun? - Înțeleg cuvintele, dar nu înțeleg...
24 de ore, în fiecare zi.
Nu mă mai plătești fiindcă fac prea mulți bani la a doua slujbă,
iar dacă refuz, pierd totul, fiindcă nu ți se pare corect?
Afacerea merge prost. Asta e realitatea.
Bine, fii atent.
Băncile îți împrumută bani și nu ar trebui.
Ești un risc și ele știu.
De aceea, ai dobânzi de aproape 20%, ceea ce este imens.
20% e greu de suportat și la un credit pe termen scurt,
dar ție, de exemplu, ți-a luat 10 ani ca să construiești șapte case,
care valorează acum mai puțin decât când le-ai construit,
fiindcă piața imobiliară e în scădere, pentru prima oară în istorie.
De-aia merge prost afacerea,
nu fiindcă îmi dai mie 450 de dolari pe săptămână.
- Ești geniu în afaceri? - Am citit ce era prin birou.
Faci mii de dolari pe săptămână, ce contează 450?
Nu-ți iau rufele de la spălat, pe gratis!
Nu poți negocia aici.
Poți refuza tăierea salariului, dar vei pierde jocul.
Dă-mi bani, te rog.
Nu puteam să-l las pe Dean să-mi ia jocul
până nu puneam la cale un plan.
A doua zi, m-am dus la Four Seasons, Peninsula și Beverly Hills Hotel.
Apartamentul era 5.200 de dolari pe noapte.
Am cheltuit 17.000 de dolari pe un Shuffle Master,
care a fost instalat în masă.
Amesteca mai rapid și mai eficient. Fără timpi morți.
Mâncarea, adusă de la domnul Chow, a fost așezată pe mesele laterale.
Erau whisky Macallan, vodcă Belvedere, Martini 1942,
coniac Remy Martin și vin Lafite Rothschild,
servite de un barman care memorase ce bea fiecare.
Trabucuri Cohibas și Monte Cristo.
Un stilist m-a transformat în ceea ce avocatul meu
a spus că e o vedetă din filmele pentru adulți.
Am cheltuit cam tot ce aveam, așteptând să mă sune. Și a sunat.
Alo?
Ascultă-mă. Trebuie să auzi asta.
Unde ești?
- Îți spun simplu, ca să înțelegi. - Dean...
Ești neimportantă, m-ai auzit?
Și ești concediată.
Slujba, jocul, ești concediată.
Pot să întreb de ce?
- Cu câți prieteni de-ai mei te culci? - Cu niciunul.
Eu am auzit altceva.
Ascultă, cu așa o armură...
Vrei un sfat? Lasă aerul de superioritate.
Du-te la birou, ia-ți lucrurile și pleacă până vine ea.
- Bună, tu ești Molly? - Da.
Eu sunt Leah. Dean mi-a zis să-ți strâng lucrurile.
Mulțumesc.
A mai zis să-mi dai numerele jucătorilor din seara asta,
ca să pot confirma lista.
- Îmi pare rău. - N-ai de ce.
Am telefonul în mașină. Îți trimit numerele prin sms.
I-am trimis niște numere oarecare, cu prefixul altui oraș.
Apoi, le-am trimis mesaj jucătorilor, anunțându-i că jocul s-a mutat
la hotelul Four Seasons, apartamentul 1401.
Bună, ce mai faci?
- Mike? - Mulțumesc frumos.
Scotch, te rog.
Vreți să fiți atenți o clipă?
Unde e Dean?
Voi găzdui un joc aici în fiecare marți.
Dacă rămâneți, aveți locul asigurat, timp de un an.
Dacă preferați să jucați la Cobra Lounge,
nu vor exista resentimente.
Să jucăm.
Jocul era al meu acum.
Am deschis firma Molly Bloom Event Planning.
Plăteam impozit și aveam angajați.
Nu m-am încurcat niciodată cu vreunul dintre jucători.
Jocul ar fi fost afectat.
Pe atunci, încă luam decizii bune.
M-am dus la un avocat, ca să mă asigur că totul e legal.
- Iei taxă? - Nu.
Atunci nu încalci legea.
- Pot să-ți dau un sfat? - Vă rog.
Avocații au o vorbă. Nu încălca legea când încalci legea.
Cum adică?
- Fără droguri, prostituate, amenințări... - Nu fac așa ceva.
Dar ați spus că nu încalc legea.
Ține-o tot așa. Nu încălca legea când încalci legea.
- Am încălcat legea? - Nu chiar.
Putem ști sigur, nu-i așa? Legile sunt scrise.
- Nu iei un procent din pot? - Nu.
Atunci jocul e cinstit.
Jocul meu avea o regulă anume.
Jucătorii puteau cumpăra orice,
dar aici, în camera asta, nu puteau cumpăra câștigul,
nici pe mine, nici pe fetele mele
și nici un loc la masă.
Nimic nu e mai dulce decât o victorie muncită.
Victoriile și pierderile erau convingătoare și reale.
Desigur, conta și faptul că jucătorii erau împătimiți.
Putem vorbi puțin?
Jay, ești faimos.
- Ești o vedetă rock internațională. - Nu eram sigur că știi.
- Nu-mi poți trimite astfel de mesaje. - N-am comis nicio crimă.
Te-am invitat la Cabo în weekend.
Următoarea femeie căreia îi trimiți un astfel de mesaj nu voi fi eu, ci alta.
- Te joci cu focul. - Eu îți spun că te iubesc,
iar tu îți faci griji că voi fi șantajat. Acum mă atragi și mai mult.
Fraiere, nici nu trebuie să te șantajeze,
pot obține tot atâți bani de la tabloide, care le vor da cât cer...
Ți-a mai scris vreun jucător scrisori de dragoste?
Șapte. Toate transmise digital.
Parcă ai implora să ți se transforme viața într-un iad public.
Deci, nu mergi la Cabo?
De ce nu-ți duci acolo soția și copiii, cu limuzina?
- Ador felul în care îmi vorbești. - Dumnezeule!
Am o idee.
- Da? - Crește mizele.
La cât?
50.000 intrarea. Blind-urile, între 250 și 500.
- Adică, de cinci ori mai mult. - Da.
Nu cred că e bine.
Ne lăsați puțin singuri?
Desigur.
În loc de 100.000 pe săptămână, vor pierde jumătate de milion.
- Cine câștigă 100.000... - Nu mai are cu cine să joace.
Unii se vor supăra, alții vor fi uciși sau vor renunța.
Nu e posibil, vom pierde jocul.
Găsește jucători noi.
Adică, pești noi.
M-am dus iar să recrutez. Primul a fost Donnie Silverman.
Era campionul mondial la poker. Aflase de mine de la un jucător.
Ești nebună? Donnie Silverman a câștigat turneul mondial.
Uită-te pe net. A luat 11 mâini la runda finală,
dar a avut cea mai bună mână la opt dintre ele.
La trei dintre astea, avea doar două posibilități, cu patru jucători la masă.
Joacă tare, aruncă ușor jetoanele, e nesăbuit, face spectacol,
și are 12 milioane de dolari.
Mie nu-mi place să joc poker.
- De ce joci? - Îmi place să distrug vieți.
Dă-i un scaun.
Următorul recrut...
Brad Marion. Toți îi spuneau Brad cel Prost,
fiindcă juca poker extrem de prost.
În fața celui mai prost jucător din lume, Brad tot ar fi pierdut.
- Nu ai loc, dar poți să bei ceva. - Vreau doar să te prezint lui Brad.
- Poftim? - Să te prezint lui Brad, vrea să joace.
- Bine, o să-l verific. - Derrick garantează.
Adică Derrick acoperă pierderile, dacă Brad nu plătește. Orice sumă.
- Eu sunt Molly Bloom. - Brad Marion.
- Îmi pare bine. - Și mie.
Dar putea să plătească și a făcut-o, fiindcă se ambiționa să câștige.
Eu intru.
Ai investit deja foarte mult, așa că mergi până la capăt.
2.000 și mă arunc.
Brad făcuse 700 de milioane din tranzacționarea de acțiuni petroliere.
În fiecare săptămână, venea să joace.
A pierdut 100.000 și mi-a dat 5.000, ca să poată juca și data viitoare.
Nu progresa deloc,
iar băieții profitau din plin.
Îmi dai încă 50?
- Putem vorbi puțin? - Sigur.
Jocul ăsta nu e pentru tine.
- Știu că nu sunt un rechin. - Nu ești.
Iată pierderile tale, după 10 săptămâni.
Și n-ai câștigat niciodată.
- E o anomalie statistică. - Da, știu.
Îmi place să joc cu băieții. Nu prea am prieteni. Nu-mi lua locul.
- O să-ți dau mai mult bacșiș. - Nu!
Ești suficient de generos. Ce-ar fi să-ți dau niște cărți?
- Poate ar trebui să iei niște lecții. - Da, poate.
- O să mă gândesc la asta. - Bine.
Deci Brad știa ce face. Obținea clienți.
Pierdea 100 de mii la joc și primea 4 milioane pentru afacerea lui.
- Spune cine e deștept. - Nu eu.
Detalii, mai târziu. Acum...
Harlan Eustice.
Jucătorul X îl cunoscuse la Cazinoul Commerce
și a zis că e bun.
Nu înțelegeam ce vede la el.
Era precaut, ieșea după primul tur, 64% din timp.
Nu era clar de unde avea bani.
Producea filme ieftine, cu bătăi și alte chestii.
Partea rea era că Harlan Eustice era un bun jucător de poker.
De ce voia Jucătorul X pe cineva care l-ar bate?
Am aflat răspunsul într-un mod neplăcut.
- Cum ai călătorit? - Bine.
Cum ți-ai plătit avionul de la L.A. la New York?
Am 2 milioane de puncte.
M-au lăsat să le păstrez. Frumos gest.
Ai avut întâlniri.
Ai vorbit despre drepturile de autor?
- Da. - Vreun rezultat?
Unii vor să-mi pună poza pe 4.000 de aparate de poker.
Altceva?
Revista Treat mi-a făcut o ofertă generoasă.
- Treat? - Pentru pasionații de fotografie.
- Să pozezi goală? - Aș fi senzația din aprilie.
- Mă refeream la cartea ta. - Da.
- Ceva oferte? - Câteva. Puține. Cinci.
- Serios? - Da.
- Și? - Am refuzat.
Ești lefteră și ai refuzat cinci oferte de ecranizare...
Vei fi plătit.
De ce ai refuzat unica ta cale de ieșire?
- Diferențe de opinii. - Bine.
- Începem? - Știi, o să te descifrez.
Să-mi zici ce afli.
Vezi asta? E o descoperire. Să vezi ce am descoperit.
Aici, avem... Peter Druzhinsky,
Peter Antonovich și Peter Slobo. Cei trei Peter.
Ei conduc un lanț de clinici medicale corupte
și au comis fraude cu asigurările,
fraude informatice și poștale, pe scară largă.
Aici avem organizația Rachniana-Gershen.
Organizează pariuri în întreaga lume,
obținând sute de milioane de dolari pe an, din pariuri ilegale.
Și aici avem organizația lui Alexander Habib.
Tot pentru pariuri ilegale,
dar finanțată de o galerie de artă deținută de Shillel Habib.
- Toți îi spun... - Shelly.
Asta e mafia rusă.
Cele trei organizații sunt conectate în rechizitoriu prin...
jocul tău de poker.
Mi-au ascultat telefoanele?
- Nu. - Slavă Domnului.
Au ascultat telefoanele celor cu care vorbeai.
Bine.
Așa s-a aflat că organizezi jocuri la Plaza și alte locații din New York
și au avut un informator, care a confirmat că organizezi jocuri cu taxă
în diverse locații din New York.
Ai încălcat Articolul 1955 din Codul Penal,
conform căruia e ilegal să iei taxe pentru jocuri de noroc.
Știi ce ai făcut?
Ai terminat cartea înainte de partea bună.
Chiar te distrezi, nu-i așa?
Să știi...
- Nu-mi place poza asta. - Mulțumesc.
Arăți satisfăcută și, totodată, arogantă.
Editorul a ales-o, fără să mă întrebe.
- Îmi place cartea. E bine scrisă. - Mulțumesc.
Vreau să spui povestea de la început, fără să mai sari peste ruși.
- Vrei un pahar cu apă? - Aș vrea un pahar cu bourbon.
- Încă ceva. - Da.
Vreau hard disk-urile tale.
- De când? - Cum adică?
Le-am păstrat, când am cumpărat alt laptop.
Glumești.
Nu. Aveam acolo datoriile fiecărui jucător.
Aveai mai mult.
Când conectezi telefonul la calculator, acesta face o copie
a tuturor mesajelor și e-mailurilor.
În laptopul meu sunt mesajele și e-mailurile primite de mult,
de pe telefoane care au fost distruse?
Vreau să cercetez acele hard disk-uri.
- Nu, mulțumesc. Le voi distruge. - Nu poți, sunt dovezi.
Le arunc în aer, cu explozibil, și arunc resturile în ocean.
- Mi-ai zis că există. - Te faci că nu știi.
- Nu pot. - Ba da.
Ai vrut un avocat cinstit.
Acum știu că a fost o prostie. Nu există hard disk-uri.
Dacă obstrucționezi justiția, pe lângă celelalte acuzații,
îți promit că vei ajunge la închisoare.
Nu înțelegi ce sunt acele mesaje.
Am înțeles că aveai prieteni și unele mesaje sunt cam jenante.
Nu-mi pasă de mesajele de la prieteni,
dar nu va mai rămâne nimic din viața mea privată
care să nu fie disecat de toți.
Unele mesaje pot distruge vieți.
Altele ar nimici cariere sau ar despărți familii.
- Dacă aceste mesaje ar fi publice... - Nu vor fi.
Dacă ar fi, i-ar distruge pe mulți.
Sunt avocat. Nu pot...
- Nu. - Ascultă-mă.
Nu am voie să dezvăluiesc...
Cineva a dat ultima mea depoziție la National Enquirer.
Butterball?
Avocatul dinainte se numea Butterman. Erau doar cinci persoane acolo.
Dar depoziția nu e nimic, în comparație cu consecințele, dacă acele mesaje...
- Acum am înțeles! - Dacă vor fi făcute publice.
Nu înțelegeam de ce unora le dai numele real, iar altora nu.
- Credeam că unii te-au plătit. - Greșit, dar nu contează.
Cei cu numele real în carte
fuseseră deja menționați în depoziția lui Brad Marion.
- Care crezi... - Știu.
- A fost dată... - Vândută.
- Tabloidelor. - Da.
- Poate de Butterbean. - Butterman. Nu știu cine a fost.
Jenny McCarthy te-a criticat fiindcă le-ai dat numele.
- De ce n-ai zis că erau deja cunoscute? - Nu știu.
Fiindcă n-am fost citată. Revenim la e-mailuri și la mesaje?
De asta nu te-ai înțeles cu producătorii de film?
- Ți-au cerut informații? - Nu sunt obligată să-ți spun.
Dacă se va întâmpla din nou, ar însemna că data trecută...
Pentru ce?
Mesajele și e-mailurile mele din ultimul an,
precum și multe dovezi incriminatoare despre clienții mei.
Dacă ajunge în presă ce îmi spui,
vinzi telefonul cui dă mai mult, îmi pierd slujba și ies din barou.
Deci, ca să demonstrezi că relația avocat-client e confidențială,
trădezi confidențialitatea cu toți ceilalți clienți.
Știu că nu le vei citi.
- De unde știi? - Nu știu.
Mă duc acasă, în Colorado, și mă întorc a doua zi cu hard disk-urile.
Harlan Eustice organizase o petrecere de ziua soției lui, peste 24 de ore.
Am rezervat tot clubul Buffalo. Vor fi cam 100 de persoane.
Stridii Kumamoto, crabi, homari...
Nu spunea meniul ca să se laude. Era încântat de petrecere.
Ea nu știe nimic. Crede că cinăm cu fratele ei și cu soția lui.
Îmi plăcea Harlan, dar ceilalți nu-l plăceau, în afară de Jucătorul X.
Juca precaut, nu se agita prea mult
și câștiga întotdeauna, adică profita de ocazie.
- 5 mii pentru call. - Nu.
Cu alte cuvinte, el juca poker, iar ceilalți doar se jucau.
Și câștiga.
Până la miezul nopții, își triplase cele 50 de mii cu care intrase,
dar a pierdut tot la o singură mână.
Așa se întâmplă. Se răstoarnă situația.
Harlan, cel mai bun jucător de la masă, de la majoritatea meselor,
era pe punctul de a fi bătut tocmai de...
Brad cel Prost.
Cum?
Harlan nu mai jucase cu Brad și încă nu știa că Brad joacă prost.
Harlan are full de nouari.
Brad nu are nimic,
dar felul în care a pariat face să pară, total întâmplător,
că ar avea doi popi.
20 de mii.
În acest caz, are un full mai bun.
Brad numără 20 de mii, deci ar vrea să vadă,
iar Harlan știe că, dacă Brad vede și nu ridică miza, nu are full,
ci două perechi, probabil popi cu dame.
Dar, în loc să ceară "call", Brad împinge 72 de mii de dolari.
Eu intru.
Harlan se uită la Brad.
Toate semnele știute de Harlan, zvâcnetul carotidei, rigiditatea mâinilor,
Brad face contrariul.
Pariul lui Brad denotă o mână excelentă, după flop, turn și ultima carte întoarsă.
Desigur, Harlan nu știe că Brad nu știe ce înseamnă toate astea.
Așadar, Harlan, mereu fair-play, spune:
Frumos pariu. Etalez.
Și se aruncă, neștiind că avusese mâna câștigătoare.
Brad aruncă și el cărțile. Una se întoarce, iar Harlan vede...
N-ai avut doi popi?
N-am avut niciun popă. Cu excepția celui din mijloc.
- Ai avut două perechi? - Am avut o pereche.
Nouarii din mijloc.
Harlan, ce zici de asta? Brad, ești tare!
Mulțumesc.
Nu era vorba de bani, Harlan pierduse doar 40.000,
dar se declanșase ceva, iar Harlan era avid de sânge.
Ai 112 mii pe masă, mai vrei 50?
Mai dă-mi 100, te rog.
Semnează pentru 100 de mii.
Până la 5:00, Harlan pierduse jumătate de milion.
Uitase tot ce știa despre poker și juca tot mai prost,
cu dorința aprigă de a câștiga.
Încă 100, te rog.
- Băieți... - Molly, te rog, haide.
Semnează aici pentru 100.
6 dimineața.
Toți trimiteau mesaje, anunțând că Harlan pierde masiv.
Băieții veneau să joace, înainte de muncă.
El îi bătuse luni de zile. Toți voiau un cec de la Harlan Eustice.
Du-te acasă și dormi câteva ore, înainte de petrecere.
Curând.
Vino să vorbim.
Băieți, beți o cafea.
Ești terminat.
A aflat toată lumea.
Joci fără armele care-ți trebuie ca să câștigi.
Ai dreptate.
În regulă. Mulțumesc.
Mai dă-mi doar 500 de mii.
Trebuie să recuperez.
Asta ar trebui să scrie pe mormântul unui jucător.
Domnul Feldstein a murit încercând să recupereze."
Harlan nu a reușit.
Și nu a mai ajuns la petrecerea de ziua soției.
Ea a înaintat divorțul, două zile mai târziu.
O ultimă lovitură l-a pus pe Harlan la podea, definitiv.
Juca împotriva unui tip, Frederick, din familia regală austriacă.
Merg.
Harlan avea două dame. Excelența Sa, as și popă.
Fiecare a pariat 65 de mii. În flop sunt o damă și doi șeptari.
Harlan are din nou full, dame cu șeptari,
și încă trei runde în față.
Contele nu are nimic.
Merg.
Contele merge.
Vrea să creadă Harlan că are alți doi șeptari.
Harlan refuză, nu mai cade în capcană și intră cu toată suma.
Sunt 750.000 de dolari pe masă.
Diego trage cea de-a patra carte.
Un popă.
Otto von Bismarck are acum două perechi, popi și șeptari,
dar două perechi sunt mai puțin decât un full.
Acum, singura mână rămasă care poate bate un full de dame
e un full de popi.
- Căpitanul Von Trapp... - Bine.
...s-a prefăcut că are două perechi și și-a completat un full de popi.
Nenorocitule!
Du-te dracului, mecanic afurisit!
Ești un magician de doi bani!
Ieși pe terasă!
- Îmi dai doar rahaturi, de două zile! - Haide!
Magicianul naibii.
- Ești bine? - Da, mulțumesc.
Ce naiba?
O să-i cer scuze lui Diego.
Da. Și vei pleca acasă. Chem paza. S-a terminat.
M-ai auzit?
Nu am.
Un milion două sute.
Nu-i am.
Îmi pare rău.
Du-te acasă.
Îmi pare foarte rău.
Trebuie să-i spui Sheilei adevărul, bine?
Spune-i ce s-a întâmplat.
Te voi ajuta, o să te duc la tratament.
Ne vedem mâine și stabilim cum facem cu banii.
Nu ne-am întâlnit a doua zi.
Mi-a spus la telefon că totul e în regulă și a venit la următorul joc cu un cec
de un milion două sute.
- De unde a luat banii? - I-am împrumutat eu.
Împrumutat?
Voi primi 50% din ce câștigă încă doi ani după achitarea datoriei.
Primești 50% din câștigurile lui, indiferent de pierderi?
Da.
Nu va reuși să-ți plătească, sunt sigură.
Plus că asta e cămătărie.
În al doilea rând, nu exploatezi pe cineva cu care și joci.
O fac deja, de doi ani.
- I-ai dat bani lui Harlan? - Da.
- Iisuse... - Nu e înșelătorie.
- Creează ocazia pentru asta. - Cum?
- Glumești? - Spune-mi.
Ai interes să câștige!
Crezi că merg pe blat? Și oricum, ce contează?
Ai cinci de ghindă și valet de cupă, iar el e încă în joc.
I-ar conveni să știe ce cărți ai.
- Crezi că îi fac semne? - Nu tolerez așa ceva!
Tu ai ceva cu mine.
Nu am.
Ba da, fiindcă vorbești cu toți jucătorii, în afară de mine.
Rămâi să bei ceva cu JT...
I-ai vizitat Oscarul? E prins pe capota mașinii lui.
Îmi dau seama că te porți astfel ca să-mi demonstrezi că nu mă placi.
La fel ai făcut cu Dean.
Tipii ăștia vor să joace cărți cu mine, nu cu tine.
Oricum...
- Cine câștigă cel mai mult? - Tu.
Știi cine e al doilea câștigător? Tu.
- Faci 10 mii pe noapte acum? - E treaba mea.
Pentru tine, crupieri și ospătari iei cam mulți bani din acest joc.
- Nu cât investesc. - Cei 10.000 nu intră în buzunarul meu.
- Repet, banii mei... - Banii tăi sunt banii mei.
Serios?
Câștigurile tale trebuie limitate.
Vei discuta cu jucătorii,
care, pe declarația mea fiscală, sunt denumiți clienți,
despre plafonarea câștigurilor mele?
Exact.
Va fi cel mai urmărit caz de antitrust din America.
Atunci, chiar în clipa aceea, am pierdut jocul.
Marțea următoare, cea cu jocul,
a așteptat să plec spre hotel și mi-a trimis un mesaj.
Spunea că jocul s-a mutat la Dave și că nu mai trebuie să vin.
Știam deja adevărul, atunci când m-a sunat.
Ești terminată.
Nu există cuvântul "verticalitate".
În carte, la pagina 152, când pierzi jocul în L.A.
și vii la New York, admiri "verticalitatea" orașului.
E un cuvânt.
Fiind la New York, vorbești de jocuri care țin toată noaptea, două nopți,
chiar și zile, dar nu menționezi drogurile.
Nu mai iau de doi ani.
Nu spui de droguri în carte.
Nu-ți plătesc 250.000 de dolari pentru critică literară.
Deocamdată, nu mi-ai plătit nimic.
Ți-am trimis prin e-mail "verticalitate", din DEX.
Cât e avansul pentru o astfel de carte?
Avansul?
Depinde.
Dacă garantezi editorului anumite elemente,
îți pot obține un milion și jumătate,
care se poate dubla cu vânzările și drepturile de autor.
- Ce elemente? - Să folosești nume reale.
Eli...
E un tip care stă afară, la Starbucks-ul meu,
cu un carton pe care scrie "Veteran din Vietnam".
În fiecare zi îi dau o monedă.
Unica diferență dintre tine și el este că tu ai o poveste.
Sunt mai mult ca sigură că veteranul are una mai bună.
A ta e valoroasă.
Scrie povestea ta și vei câștiga un milion și jumătate, cel puțin.
Fă asta sau stai acasă, cu maică-ta, pentru tot restul vieții.
Dacă aș...
Dacă le-aș spune editorilor
că dau doar numele jucătorilor din depoziția lui Brad Marion?
Toate patru?
Voi da doar numele real al jucătorilor menționați deja de Brad. Ce părere ai?
Opt ani la Hollywood și doi ani la New York,
ai organizat cel mai exclusivist, strălucitor și decadent joc de poker.
Ce nume reale vei da editorilor?
Avansul a fost de 35.000 de dolari.
În primul rând, îți voi obține o reducere a punctajului, de la 12 la 10.
Cum obții reducerea?
Îi spun procurorului că erai doar o angajată a jucătorilor.
- Nicio șansă. - Ba există o șansă.
Nicio șansă să aduci acest argument. Nu e adevărat.
Să-ți explic cum funcționează sistemul de puncte.
Știu cum funcționează. Punctele corespund sentinței recomandate de procuror.
Ele scad în funcție de factori ca antecedentele penale,
ceea ce nu am,
sau dacă acuzatul a avut un rol minor, ceea ce sigur n-am avut.
- E cazul să te lauzi? - Am pornit de la zero.
Jocul se ținea deja la Cobra Lounge, când ai apărut tu.
La New York am pornit de la zero. Nu puteam fi concediată. Nu.
N-am auzit bine.
Nu îți permit să-mi obții reducerea punctajului.
Nici să-mi desconsideri întreaga carieră.
- Nu-mi pasă. - Am avut succes...
Nu vrei copii?
- Vrei să ai o familie? - Foarte mult.
Dacă nu îți reduc punctajul, procurorul va cere între 8 și 12 ani.
Asta înainte de a te acuza și de spălare de bani.
- Spălare de bani? - Ai schimbat banii rușilor pe jetoane.
Nu știam proveniența...
Găsește-mi 12 jurați care să creadă că nu ai știut
cine stătea la masa de joc și de unde aveau bani.
Deci, asta este. Serveai cocteiluri.
Când am pierdut jocul din L.A., mi-am spus că nu-i nimic.
Că a fost doar o aventură
și un mod de a cunoaște oameni influenți.
Și am economisit peste 200.000 de dolari.
Dar ăsta era doar un mod de a mă proteja
de umilința și deprimarea care știam că urmează.
Trebuia să se termine cândva.
Speram doar să decid eu când.
Jocul mi-a dat o identitate, respect
și un loc bine definit într-o lume inaccesibilă,
iar într-o singură clipă mi-a fost luat.
Eram neimportantă
și uitată peste noapte.
La două săptămâni după ce pierdusem jocul,
m-am programat la un psiholog,
fiindcă umilința și deprimarea
se transformaseră în furie, din cauza neputinței mele
în fața capriciilor nedrepte ale bărbaților.
Fiindcă nu existau reguli.
Puterea nu era definită de bine și rău, ci doar de egoism și vanitate.
Capricii egoiste, indiferent de consecințe.
Fără corectitudine, fără dreptate,
doar chicotitul sarcastic al Jucătorului X.
Ești terminată.
Pierdusem în fața acelui rahat cu ochi
și nu voiam ca un psiholog să mă ajute să uit asta.
Știți ce te ajută să uiți un eșec?
O victorie.
Am luat avionul spre New York.
Wall Street, Madison Avenue,
Fifth Avenue, Dakota, San Remo...
Jucătorii erau aici. Doar să arunc momeala.
De data asta, n-am avut vedete de film.
Am folosit iepurași Playboy.
Dar nu orice iepuraș Playboy.
Jesse era o portoricană sexi, crescută prin taverne,
care juca bine poker.
Puteam s-o plasez la mese, ca să-i vâneze pe cei cu bani mulți.
Vrei să faci bani?
Shelby știa informatică
și făcea verificări mai amănunțite decât poliția.
Are cont la Citibank.
Winston era fiica unui diplomat american.
Trăise în nouă țări
și avea adresele de e-mail ale multor prinți saudiți.
Unde se joacă în Manhattan?
În fiecare seară, la Teddy Chin sau la Tooty Tiscano.
- Asta în Manhattan. - Ce vrei să spui?
Jocurile importante sunt în Brooklyn. Evreii ruși. 100 de mii intrarea.
Niciunul nu câștigă, ei doar joacă și plătesc.
Nu puteam promite vecinătatea cu vedete de film,
dar New Yorkul are ceva ce nu găsești la Hollywood.
Yankei.
Era un anumit yankeu în fața căruia americanii ar fi pierdut bucuroși.
Nu-i spuneți numele cu glas tare. Îl scrieți pe un șervețel, îl mototoliți
și îl puneți într-un pahar cu apă, ca să se dizolve cerneala.
- E obligatoriu? - Nu.
Când le spunem că începe jocul?
Spuneți că va avea loc o dată pe săptămână,
peste șase luni, într-o locație încă necunoscută.
Lista e așteptare e cam lungă, dar Molly e aici. Vă fac cunoștință.
50 de mii intrarea, blind-urile cinci și una?
Da, cincizeci...
Mol?
- 50 de mii intrarea? - Nu.
Două sute cincizeci.
- Asta va face vâlvă. - Se va auzi pe Rodeo Drive.
Coasta de Aur, în Long Island, era zona familiilor Vanderbilt,
Roosevelt, Whitney, J. P. Morgan și F.W. Woolworth.
E imposibil de obținut un bilet, dar pot vorbi cu Molly.
O strângere de fonduri, 10 mii de persoană,
pentru renovarea clubului de iahting.
Molly e pe aici. Vă pot prezenta, dar nu vă faceți speranțe.
E real.
Un eveniment caritabil pentru proprietarii de iahturi.
În afacerea mea, asta s-ar numi un mediu propice.
- Să știi că intrarea e 250.000. - Aproape cât cea de-a doua mașină a mea.
Prietenele tale vin?
După doar șapte săptămâni,
recrutasem 10 jucători, alți șapte fiind pe lista de așteptare.
A fost mai mult ca suficient pentru a zbura vestea.
Până dimineață, jucătorii vorbeau deja despre acest joc
la Londra, Tokyo și Dubai.
Intru.
La sfârșitul anului, raportam un venit
de 4,773 milioane de dolari.
Fiecare cent era legal și impozabil.
Eram cel mai mare organizator de jocuri din lume.
Doar bacșișuri. Încă nu luam nicio taxă.
Și încă nu recrutasem niciun membru al mafiei ruse.
La început, luam droguri ca să rămân trează.
Mai întâi, Adderall.
Apoi, Adderall pisat, ca să-și facă efectul mai repede.
Apoi cocaină, Valium, Vicodin, Percocet și iar Adderall.
Am închiriat un apartament
și am instalat ecrane cu plasmă, pentru pariori.
Aveam jocuri mărunte miercurea, joia și duminica la mine acasă,
iar marți, la Plaza, era jocul cel mare.
La șapte au venit crupierii, masa a fost aranjată și lustruită,
iar în jurul ei au fost puse 10 scaune, la exact 12 cm distanță.
Aveam jetoane personalizate
și doi crupieri care lucrau câte o oră fiecare,
iar o altă echipă venea după 12 ore.
Cazinourile au descoperit că anumite arome îi fac pe oameni să parieze mai mult.
Cazinourile introduc aromele prin ventilație.
Eu am pus lumânări parfumate.
Lucram cu un crupier nou, pe nume B. Nu de la Beatrice, doar inițiala.
Ea lucrase în săli de joc sordide din East Side
și ne-am împrietenit.
Mai încet. Jucătorilor nu le plac mișcările rapide.
Împarți în batjocură. Mișto.
Trebuie să o faci. Dacă nu, ești fraieră.
Trebuie să înțelegi.
Ai fost păcălită de patru sau cinci ori.
Ai împrumutat sute de mii, bani pe care nu o să-i mai vezi.
B m-a bătut la cap cu asta mult timp.
Mi-a spus din nou, după un incident petrecut cu o săptămână în urmă.
- Bună, Cole. Intră. - Mulțumesc.
- Ai cecul meu? - Îl am.
- Poftim. - Mulțumesc.
- Pot să-ți arăt ceva la televizor? - Mă cam grăbesc.
Durează puțin, ia loc.
Ăsta e jocul de marțea trecută.
Dacă află băieții că ai camere de supraveghere, o să înnebunească.
Da. Tu ești pe al șaptelea scaun.
- Uită-te la teancul de jetoane. - Mă așteaptă taxiul...
Uită-te la oră. 1:06 dimineața.
Derulez la 1:07.
La 1:07 pierzi mâna cu Boosty...
- Ce-i asta? - 08...
Știu că nu ai cumpărat niciun joc între 1:06 și 1:08, dar uită-te...
Teancul tău e mai mare.
- Pot să explic... - Bun, derulez înapoi.
Aici se vede schimbarea crupierilor, iar pe acest ecran...
Am găsit.
De asta nu-ți voi plăti 57.000 de dolari, pentru jocul de marți.
Chiar și magazinele mici au camere.
La mine se plimbă un milion de dolari la fiecare două minute, imbecilule,
cum să nu supraveghez mesele?
Liniștește-te.
- Datorez bani. - Știu.
De ce nu iei din contul tău?
Doar cu aprobarea părinților pot retrage atât de mult.
O să mă omoare. Nu înțelegi cum e.
Oamenii nu-și dau seama că și copiii de bani gata suferă.
Știu că am greșit.
- Ai remușcări? - Vreau să spun...
În primul rând, cei care ți-au falsificat jetoanele te-au fraierit.
Ei știu că au semnături în ele, o anume greutate, marcaje în infraroșu...
Respiră. În al doilea rând, să nu faci asta la jocurile altora,
fiindcă își vor exprima furia cu totul altfel decât mine.
Îmi datorezi 57.000 de dolari. Când îi am, primești înregistrarea.
Până atunci, nu mai joci nicăieri.
Marțea următoare, B a început iar.
Te expui extrem de mult. E doar o chestiune de timp.
Vei fi răstignită.
Riști enorm.
Dacă iau taxă, jocul nu mai e legal.
Iar dacă nu ai acoperire, jocul nu va mai exista.
Acum ești banca.
Tu garantezi jocul.
Dacă vezi un jucător care nu îți e pe plac,
te uiți la mine,
îmi semnalezi numărul și îl scot de la masă.
De obicei, se ia 5%.
- Ne vedem acolo. - Ne vedem acolo.
Două săptămâni mai târziu, la ora 2:00, potul era de 1,3 milioane.
Cinci jucători la masă.
Speram că patru vor ieși imediat.
200.000.
Plus 100.000.
Iată 300.000, domnule.
La fel.
Acum erau 2,1 milioane pe masă.
300.000 pentru dumneavoastră.
Plus 200.
2,6 milioane.
3 milioane.
Avea dreptate, creditul devenise extrem de mare.
Harlan Eustice băgase frica în mine.
Dacă nu aș putea plăti, doar o dată, ar fi sfârșitul jocului.
Eu eram casa.
Imediat, am luat decizia.
Și, tot imediat, B a calculat 2% din pot și a pus suma deoparte.
Asta a fost.
Tocmai luasem taxă, încălcând Codul Penal al SUA,
Articolul 1955.
E timpul să vorbim despre Douglas Downey,
fiindcă el ne va aduce acasă.
Era un bețivan și rămânea după joc, cât făceam contabilitatea.
Nu prea înțelegeam ce spune.
Începutul discuției suna ca titlul unui roman polițist.
- Victima împrejurărilor. - Da.
Povestea...
Povestea proverbialei mele...
- Vieți? - Vieți.
Vorbea despre căsnicia lui.
M-am căsătorit de tânăr, Mol.
Eram tânăr și prost.
Dacă m-aș fi născut în Greenwich, în loc de Flushing?
Adică, voia o viață mai bună.
New Canaan? Dacă plecam la...
Rye Country Day, Princeton...
Ce viață aveam!
Ce soție aveam!
Eram un mahăr.
Victima împrejurărilor.
Mol, lucrurile astea ți le spun doar ție.
Foarte bine.
Mi-a spus de un alt joc la care a participat.
În Brooklyn.
La Brighton Beach, unde se juca zi și noapte.
Acolo jucau rușii.
Sunt singurul irlandez pe care l-au lăsat să joace.
Sunt cei mai cumsecade oameni pe care i-am întâlnit.
Într-o noapte, Douglas Downey a pierdut 80.000 la mine și nu îi avea.
- Winston, vrei să ieși, te rog? - Sigur.
Ne vedem mâine.
Ai câștigat 190.000 săptămâna trecută.
- Am datorii la Teddy Chin și Tooty... - În regulă.
Și ceva pariuri.
Sunt un câștigător prins în trupul unui...
- Stop. - Da.
Jocul din Brooklyn. E adevărat ce am auzit?
- Ce ai auzit? - Că rușii au bani mulți.
Joacă prost, pierd, plătesc imediat și se îmbracă bine.
Așa este.
Adu-mi câțiva și îți dau o parte din încasări, până achiți datoria.
Păgubos, am vrut să spun.
Sunt un câștigător în trupul unui păgubos.
Știu, am înțeles. Îmi aduci niște jucători?
Eu sunt singurul irlandez cu care au vrut să joace.
Înțelegi oferta mea?
Am spus-o fiindcă ești irlandeză și poate că nu vor vrea să joace.
Sunt singurul irlandez cu care au vrut să joace.
Nu sunt irlandeză.
- Nu ești? - Nu.
Molly Bloom?
Te gândești la personajul lui James Joyce.
- Credeam că ești irlandeză. - Nu sunt.
- Îmi aduci jucători? - Nu e o carte faimoasă...
Douglas, concentrează-te.
Da, James Joyce a scris Ulise, unde e un personaj pe nume Molly Bloom.
De-aia crezi că sunt irlandeză, dar lasă asta.
Îmi aduci jucători de la Brighton Beach?
- Dacă nu ești irlandeză, ce ești? - Sunt evreică rusoaică.
Săptămâna următoare, aveam jucători noi.
Mike a sosit primul.
- Bună, sunt Jesse. - Mike Davidov.
Mike avea un lanț de clinici medicale și trimisese deja banii.
Următorii au fost frații Gershen. Ilia și Alexei.
Ei exportau oțel în China.
Alexei a adus un sfert de milion de dolari, într-un rucsac.
Domnule Habib, bună seara. Eu sunt Shelby.
Eu sunt Shelly, diferă doar o literă!
Sunt miliardar și cred că te-am văzut goală.
Nu. Ai ști sigur.
Și apoi, Shelly Habib.
Familia Habib deține cea mai mare colecție de artă din lume,
evaluată la 3 miliarde de dolari,
iar Shelly conduce Galeria Helly, de pe Madison Avenue.
În seara asta nu am bani lichizi,
fiindcă m-am trezit dimineață după ce s-au închis băncile.
Sper să accepți asta, ca garanție temporară.
- E un Monet autentic. - L-am luat de pe perete.
Ai venit aici cărând un Monet.
Am venit cu mașina. Și am pază în fața ușii.
Bine. Shelly, uite ce vreau să faci.
- Vreau să iei aceste patru... - Șapte.
Pictura de 7 milioane, ia-o de aici imediat.
Iar garda ta de corp nu poate sta în fața ușii.
Rezolvă, vino înapoi și ai credit în seara asta un milion și jumătate.
Ești o femeie foarte frumoasă.
- Te rog, ai grijă de tablou. - Întotdeauna.
Mike, Ilia, Alexei și Shelly erau jucătorii aduși de Doug Downey.
Ca de obicei, au jucat prost, au pierdut și au plătit imediat.
Am fost întrebată dacă nu puteam să spun că unii jucători
erau membri ai uneia dintre cele mai periculoase mafii din lume.
Nu. Nu puteam.
Vreau să ies.
Aș vrea să aduc vești bune.
- Harrison Wellstone nu a redus punctajul? - Nu.
- Nu a crezut faza cu chelnerița? - Nu.
Fiindcă nu eram?
Am încercat, deși nu mi-ai permis s-o fac.
Și acum?
Ai făcut impresie bună, fiind un martor cooperant.
- Nu mai spune! - Molly...
- Cum era să știu? - Hai să purtăm o discuție.
Va fi scurtă, fiindcă nu știu nimic.
Nu știi, dar poți ajuta la condamnarea rușilor.
Știai că 97% din cazuri nu mai ajung la proces?
Chiar dacă la proces e condamnat doar un acuzat din o sută.
Dacă vrei proces, e în regulă, dar te va costa cam 3,5 milioane.
Ministerul Justiției știe că nu am, fiindcă mi-a confiscat banii,
fără mandat, deoarece bunurile mele nu au prezumția de nevinovăție.
După ce am fost arestată de 17 agenți
cu arme automate, absolut necesare,
fără intenția de a mă intimida,
mi se dau două zile ca să-mi angajez avocat
și să vin la un tribunal din cealaltă parte a țării.
Dacă crezi că au făcut toate astea ca să pledezi vinovat, ai dreptate.
Spune-mi cum îi pot ajuta, fiindcă mă simt datoare.
Apropo de datorii, Fiscul mi-a impozitat banii confiscați.
Glumești. Bine, nu contează.
Confiscarea nu era o taxă? Acum trebuie să le dau alți bani.
Nu contează.
- Trebuie spus. - Nu chiar.
Ca să fie clar, nu dorești o înțelegere cu procurorii.
Dacă mărturia mea ar conduce la condamnarea unui mafiot,
n-ar trebui să fiu constrânsă să colaborez.
Dar nu e așa. Am murdării, am știri, am bârfe.
Deci, valorez pentru procurori exact cât pentru Hollywood.
Sunt aici pentru ca New York Post să scrie despre proces.
Ca să vând bilete.
Nu e puțin lucru pentru procuratură.
Să ne folosim de asta pentru a obține reducerea condamnării.
Sau, și mai bine, imunitate. Ce-i?
Bună, scumpo.
- Bună, Stella. - Bună.
Ce te-a mai pus să faci?
Un eseu despre trei poezii cu o temă comună.
Nu un eseu, doar două paragrafe.
- Ce poezii? - "Close", "Rush" și "Walls".
- Le știu. Care e tema comună? - Un singur cuvânt ca titlu.
- Ești calificat să o înveți poezie? - Da.
Când o să fugi de acasă, poți sta la mine.
Iar când vei descoperi că nu are casă, te întorci la mine.
Bun așa. Excelent.
Mănâncă ceva și fă-ți tema într-o sală de conferințe.
Bine, pa.
Nicio lege nu-ți interzice să-i dai una în cap.
Există una și deja a citit-o. Du-te!
Și tata ne dădea teme suplimentare.
Pot să te întreb ceva?
Crezi că sunt prea dur cu ea?
Am întâlnit o fată în L.A., care avea 22 de ani.
Cineva a aranjat, prin altcineva, un weekend cu ea la Londra.
- Știi ce a primit? - Pentru weekend? Cinci mii.
O geantă. O poșetă Chanel, pe care și-o dorea.
Orice ai face cu Stella,
dublează.
Unde e tatăl tău acum?
Adică fizic? E în Colorado.
- Părinții tăi mai sunt împreună? - Nu.
- Tu și tatăl tău sunteți apropiați? - Nu.
A fost dur cu tine?
Știi câte fete de la Olimpiadă au părinți exigenți?
- Toate? - Exact.
Eu am fost dură cu el.
Ce vrei să spui?
Eram o pacoste.
Pentru părinți, nu contează.
- Mă certam cu el. - De ce?
M-ai mințit!
- De ce mă certam cu el? - Da.
Te-am ținut în facultate.
Eu i-am crescut pe copii. Eu am făcut totul.
Nu, tu să asculți.
Nu faci decât să mă înșeli și să ne minți pe mine și pe copii.
Îți minți soția și îți minți copiii.
Nu știu.
Dacă vrei să știi, Articolul 1955, de încălcarea căruia sunt acuzată,
incriminează jocurile de noroc.
- Da. - Pokerul nu e joc de noroc.
Ruleta e joc de noroc. Pokerul e un joc de îndemânare.
Totuși...
Le voi spune tot ce vor să știe despre mine.
Despre mine.
Atât.
Vă amintiți de Brad Marion?
Fondul lui de investiții, de 700 de milioane de dolari,
nu era real, de fapt. Era o schemă Ponzi.
El raportase false profituri, ani de zile. Nici nu era înregistrat la SEC.
Cu banii primiți de la prieteni, familie și jucătorii de poker,
și-a cumpărat niște case în Malibu, un hangar plin de mașini,
un avion,
și viața pe care o dorea.
Când a fost arestat, avea 740 de dolari la bancă.
Brad a cooperat cu FBI-ul și le-a dat ore de mărturie,
pe o serie de subiecte,
între care cum a pierdut, cu trei ani în urmă, 5,2 milioane
la un joc de poker cu celebrități organizat de o fată pe nume Molly Bloom.
A spus că eu l-am atras într-un joc cu mize mari.
Vreau să te prezint lui Brad Marion.
Și că, din cauza asta, a devenit dependent de jocurile de noroc.
Jocul ăsta nu e pentru tine.
Au adus avocați specializați în faliment, care să recupereze din pierderi.
Am primit citație și am plecat la L.A., să depun mărturie.
Confirmați că persoanele de pe listă au jucat poker cu Brad Marion?
Lista v-a fost dată de Brad Marion?
Aș dori să confirmați că la jocul dumneavoastră
au participat și jucătorii de pe listă.
Înțeleg, dar vreau să consemnați că nu eu v-am dat lista.
Aceste nume au fost menționate de Brad Marion.
Deci, sub jurământ...
Da. Pot confirma că lista este corectă.
Eu și jucătorii aveam de ales. Să fim părți adverse în instanță
sau să ajutăm la despăgubirea victimelor escrocheriei lui Brad.
Am dat autorităților un cec de 500.000 de dolari.
La un sediu al FBI din New York, cineva pusese fotografia mea pe perete.
Aveam șase jocuri pe săptămână, uneori în două locuri într-o noapte.
În acel moment, eram dependentă de droguri.
Adderall, Ambien, Xanax, cocaină,
alcool, Valium, Ativan, Trazadon...
orice mă ținea trează câteva zile
și mă ajuta să dorm doar câteva ore.
Dar nu le luam doar pentru a sta trează.
Era întuneric și neprietenos locul unde eram.
Mă simțeam într-o gaură dureros de adâncă.
Nu era depresie, era ceva mai violent.
Mă săturasem de locul acela, creat pentru depravați.
Mă săturasem de lăcomie.
A mea, nu a lor.
A tuturor.
Mă săturasem să fiu drogată tot timpul și să trăiesc într-o zonă gri.
Nu mă mai recunoșteam, iar ceea ce recunoșteam nu îmi plăcea.
Într-o seară, Douglas Downey mi-a făcut o mărturisire,
după introducerea gen titlu de roman polițist.
Împușcături pe fluviu.
- Vreau să-ți spun ceva. - Bine.
- Vreau să spun ceva. - Bine.
- Chiar o să spun. - Super.
Fiindcă există o poezie renumită...
O poezie despre...
gânduri neexprimate.
Două drumuri care ies dintr-o pădure.
Explodează?
Nu știu.
- Îți plac poeziile? - Acum nu-mi mai plac. Te sun să...
Sunt îndrăgostit de tine.
- Nu pot să cred. - Pur și simplu.
Ești femeia visurilor mele.
- Și visez de.. - Încetează.
Ascultă-mă, Douglas. Sunt femeia visurilor tuturor.
Sunt opusul soției.
Vă îndemn să jucați,
am manechine care vă servesc băuturi, dându-vă impresia
că le puteți cuceri oricând.
E frumos pentru voi aici.
Știi cine era Circe?
Circe.
- Juca la Teddy Chin? - Nu.
Circe nu a jucat la Teddy. Era zeița greacă a magiei.
Le-a dat oamenilor serbări cu vin și miere,
iar apoi i-a transformat în porci.
- De ce? - Excelentă întrebare.
Nu ți-aș face asta niciodată.
N-ai înțeles absolut nimic, dar e în regulă.
Molly...
Shelby și Winston o să închidă.
Ne vedem săptămâna viitoare.
- Poftim. Mulțumesc mult, Randy. - Mulțumesc, Molly.
- Bună dimineața. - Bună, Pat.
Pat era șoferul meu și garda mea de corp.
- Direct acasă? - Da.
Nu știam unul despre celălalt decât strictul necesar, dar îl plăceam.
Eram prieteni.
Am fost sportivă de performanță. Cred că nu știai asta.
- Ce sport? - Schi.
Acrobatic.
Erai bună?
Nu știu.
Pat mi-a cerut o favoare.
Niște investitori din New Jersey voiau să joace
și se punea bine cu ei dacă le aranja o întâlnire cu mine.
Am acceptat și am stabilit întâlnirea joi, la ora 17:00,
la barul Four Seasons, știind că, dacă erau jucători,
m-ar fi recunoscut în mulțime imediat ce ar fi intrat.
Strategia a fost inutilă.
Nu erau investitori, jucau în spectacolul "Jersey Boys".
Se uitau prin bar încruntați, nefiind în elementul lor.
Făceau pe durii, fiindcă nu se simțeau în siguranță.
Bănuiam ce vor și intenționam să închei întâlnirea repede,
fără să fiu nepoliticoasă cu "Tăntălăul și gogomanul".
- Sunt Molly Bloom, îmi pare bine. - John G.
- Și tu ești... - Paul.
Luăm ceva de băut?
Nu-mi amintesc ce a comandat celălalt, dar nu voi uita ce a cerut John G.
S-a uitat la chelner ca un bogătaș din Manhattan și a spus...
Martini cu suc de mere.
Bun.
- Cum a fost săptămâna ta? - Săptămâna mea? Bună, mulțumesc.
Pat a spus că sunteți interesați de un joc.
Vrem să colaborăm cu tine.
- Am vorbit cu Tooty, Will... - Teddy Chin.
Teddy Chin.
Lucrăm și cu ei. Putem să-ți facem viața mai ușoară.
Nimeni nu se va pune cu tine. Nimeni nu-ți va face rău.
Apreciez oferta, dar nu am nevoie.
Nu am datorii de recuperat. Sunt în siguranță.
Tocmai ai mințit. Ai datorii de recuperat.
Ai 2,8 milioane de recuperat, acum, când stăm aici.
Am făcut cercetări. Acești bani trebuie să ajungă la tine, fiindcă îți aparțin.
Sunt ai tăi. Dacă nu-i primești, vei plăti câștigurile din buzunarul tău.
Băieți, îmi pare rău.
E doar un joc între prieteni, cu mize mari.
Mi-a părut bine de cunoștință.
Să-mi spuneți dacă vă pot ajuta cu ceva. Îmi place să ajut.
Plătesc eu băuturile.
Sunt lacune în memoria mea,
ceea ce e normal, după un anumit eveniment.
De exemplu, nu mai știu de unde veneam când am intrat în bloc.
Știu doar că portarul, Reggie, mi-a zis că am niște colete.
- Aveți niște colete. Le aduc sus. - Mulțumesc.
Era prima seară a vacanței dintre Crăciun și Anul Nou.
Plănuisem să fac o baie și să nu iau deloc droguri.
Reggie a venit cu coletele.
Îmi pare rău, ați greșit...
Așteaptă! Stai puțin...
Niciun sunet.
M-ai auzit?
Am bani. În numerar.
- Unde? - În seif.
- Unde e? - În dulap.
Arată-mi.
Pune banii și bijuteriile într-o geantă.
Și lingourile.
- Haide... - Deschide gura.
Deschide gura.
Nu ți-au făcut o ofertă. Nu era o sugestie.
Să-ți intre bine în cap.
Mama ta locuiește singură, în Telluride, Colorado.
Corect?
Da, Molly?
- Nu mai locuiește acolo. - Ba da.
Nu am putut chema un medic sau să merg la Urgență.
Ar fi chemat imediat poliția.
Ochii mei erau umflați și vineți.
Buzele erau crăpate și sângerau.
Nu-mi simțeam fața.
Pat stabilise întâlnirea. El le spusese unde locuiesc.
Am stat în casă două săptămâni, ca să mi se vindece fața.
Așteptam să sune telefonul.
Dar nu a sunat nimeni.
De ce nu a sunat John G.?
Poate s-a răzgândit?
După zece zile, am deschis ușa pentru prima dată.
Lumea revenise în oraș,
după Anul Nou în Cabo, St Bart's și South Beach.
Mă bombardau cu mesaje, "Când e următorul joc?"
Dar nimic de la John G.
Apoi, chiar pe prima pagină
din New York Times de acum opt zile...
"Circa 125 de arestări într-o amplă operațiune a poliției."
Tipii ăștia ori se dăduseră la fund, ori fuseseră arestați.
Uneori Dumnezeu lucrează repede.
Fața mea aproape se vindecase și puțin machiaj ascundea vânătăile.
Am pus la cale o săptămână de jocuri.
O săptămână de jocuri ca să-mi iau înapoi cele 2,8 milioane.
Apoi terminam de tot.
O săptămână de jocuri epice.
Niște jucători din Londra veniseră în oraș,
iar rușii aveau niște prieteni veniți de la Moscova.
Jesse și Shelby începuseră deja jocul de la Plaza
și au anunțat o prezență masivă.
Tocmai plecam, când a sunat telefonul. Era Douglas Downey.
Sunt pe drum, Doug.
Stai. Molly, așteaptă. M-am ascuns în baie.
Trebuie să mă crezi, da?
Care baie?
Din apartamentul de la Plaza.
De ce te-ai ascuns în baie?
Nu le-aș spune nimic de tine.
Le-am zis: "Dacă vreți să continui,
"dacă vreți să merg în altă parte, o voi face,
"dar nimic despre Molly, ea nu poate fi atinsă.
"Doar rușii."
Ești beat și nu prea înțeleg ce spui.
Vorbim peste câteva minute, când vin acolo.
Am fost...
Am fost închis pentru fraudă financiară.
Mi-au șters asta din cazier, de aceea nu știi.
Ai zis fraudă financiară?
N-aș ajuta niciodată la condamnarea ta.
Nu le-aș da niciodată vreo dovadă împotriva ta.
Aș comite sperjur, mai degrabă.
Am făcut o tâmpenie, în 2006.
Dacă ai fi fost arestat, aș fi știut.
A fost o prostie.
Le-am spus că voi continua cu asta, că merg în alte părți,
dar nu tu. Te iubesc.
Doug, ascultă, adună-te puțin.
Ți-au șters cazierul fiindcă ești informator?
Mai e nevoie să-ți spun?
Întrebarea asta mă va bântui...
De ce te ascunzi în baie?
Tot restul zilelor, Molly. Să știi că am vrut să te protejez.
La cinci străzi distanță, FBI făcea razie la locația jocului meu.
Mă așteptam ca holul să fie plin de polițiști, dar nu era.
- Nu v-am văzut de mult. - Da.
Doriți un taxi?
Nu ai mai ajuns cu coletele.
Poate că nu ți-am dat destul bacșiș înainte de Crăciun.
Apoi ai luat taxiul spre aeroport și ai plecat la mama ta, la Denver.
Telluride. Mama locuiește în Telluride.
Asta a fost acum doi ani.
În taxi, spre aeroport, mi-am verificat contul bancar.
Trebuia să am vreo 4 milioane de dolari, dar aveam zero și eram notificată
să contactez Departamentul de Justiție.
Menționez că s-a internat singură la reabilitare
și nu mai consumă droguri de doi ani.
Nu contează. Femeile care lucrau cu tine erau prostituate?
Nu.
- Nu făceau sex pentru bani? - Nu.
- Ai făcut sex pentru bani? - Nu.
Cred că vorbea cu mine.
Nu răspunde la această întrebare.
- Scopul întâlnirii... - Știu. E neoficial.
- Nu e neoficial. - Vezi vreun stenograf aici?
Nu e oficial, dar veți utiliza informațiile primite
și nu vi le dăm pe gratis.
Stau la masa asta de cinci ore,
așteptând ocazia de te implora să faci ceea ce trebuie
și rugându-mă de clienta mea să acționeze în propriul interes.
Nu ar trebui să fie dificil.
Scopul întâlnirii e să o cunoști pe Molly Bloom,
ca să vezi, ca și mine, că nu e așa cum a descris-o presa.
Nu e pusă sub acuzare din cauza presei.
Scopul meu e să aflu dacă clienta ta e dispusă să coopereze
pentru arestarea unor răufăcători.
Nu.
- Nu cooperezi? - Nu am făcut sex pe bani.
Nu sunt sigură că e oficial, dar, dacă este, vreau să se consemneze asta.
Când organizai jocuri, verificai jucătorii cu un zel extrem de mare?
Da.
Și nu ai știut că patru jucători erau mafioți?
Da, plus un informator al FBI. Este jenant.
Eram drogată, spre sfârșit.
Îmi făceam treaba prost.
Aș adăuga, din experiența mea limitată cu mafia rusă,
că ei nu se prezintă imediat ca fiind mafioți.
- Mafioții italieni, în schimb... - Ajută-ne.
Nu știu nimic care să vă ajute. Dacă aș ști...
Știi nuanțe, imagini, faptul că Drujinsky purta un ceas de 100.000 de dolari
și conducea un Phantom,
că Ilia Gershen a adus un sfert de milion dolari în rucsac
și cât câștiga Shelly din pariuri.
Nu erau permise pariurile în interior. Se făceau afară.
Așadar, nu știam cât ia fiecare sau...
Deci știai că se făceau pariuri?
Nu știu ce făceau ei când ieșeau, poate își sunau mama.
- Molly? - Da.
Nu te cred.
În interceptările telefonului lui Mike Davidov,
numele tău apare de 19 ori.
"O vreau pe Molly", "Ia-o pe Molly", "Adu-o pe Molly".
Erai importantă pentru afacerea lui și nu cred că o persoană inteligentă...
Vorbeau despre droguri.
"Ia-o pe Molly", "Adu-mi Molly", "Vreau Molly"...
Vorbeau despre drog, ecstasy.
Biroul meu a fost lângă al tău timp de doi ani.
Te-am văzut jucând dur,
dar n-am văzut niciun procuror să să comporte așa cu cineva.
Ar trebui să mulțumiți Cerului că nu există dovezi.
- Ascultă. - Nu, tu ascultă.
Mă vei implora să fac ce trebuie?
Această femeie nu e implicată în activități mafiote. Ai înnebunit?
Nu poate fi acuzată că face parte din vreo mafie.
A luat taxă pentru joc, atât, timp de șapte luni, acum doi ani!
De ce? Fiindcă dăduse credite de milioane și nu a vrut să recupereze banii cu forța.
A avut repetate ocazii să obțină mari beneficii,
spunând poveștile adevărate pe care le știe.
Bine? Am cercetat tot ce are în calculator, încă din 2007.
Mesaje și e-mail-uri de la vedete de film, cântăreți, sportivi, miliardari.
Foarte explicite. Unii fiind căsătoriți. Și e doar vârful aisbergului.
Știți că unul urma să fie numit ambasador al SUA la Monaco?
Și-a retras candidatura în ultimul moment.
Nimeni nu știe de ce. Doar ea.
Directori generali cu amante adolescente,
președintele unei bănci a vrut să-i pună Molly o carte marcată,
șeful unui studiou de film i-a scris că o anume vedetă este prea neagră.
J. Edgar Hoover nu știa atât de multe despre Bobby!
Ea putea să scrie un bestseller și era aranjată pe viață.
Ușor. A tras lozul câștigător și nu va cere plata.
Statul i-a luat absolut toți banii, într-o razie de amploare,
iar acum fiscul impozitează suma confiscată?
De fapt, v-am înțeles strategia.
Ați lăsat-o fără bani, ca să nu se poată apăra,
iar acum îi dați o șansă de a obține libertatea,
dacă vă furnizează "nuanțe", dar nu o va face.
Locul ei nu e într-un proces anti-mafia. Ea e complet nevinovată.
Deci, da, Harrison, te implor să faci ceea ce e corect.
Nu știe nimic despre cei trei Peter, despre Rachniana,
nimic despre mafia rusă sau fraude financiare.
Noi am apărut în fața acestui judecător de 28 de ori, ca procurori,
și niciodată nu a ignorat recomandările noastre,
deci nu va face excepție acum.
Știu că lucrați la cazul ăsta de trei ani
și toată lumea vrea ca mafioții să ajungă la închisoare,
inclusiv, și mai ales, singura dintre cei de față
căreia unul dintre ei i-a pus un pistol în gură.
Suspendare, muncă în folosul comunității
sau, cel mai bine, considerați că a organizat doar un joc de poker,
ca orice cazinou din America,
și renunțați naibii la acuzații.
Vrei să adaugi ceva?
Nu.
Nu vrea să adauge nimic.
Aș vrea să vorbesc cu Charlie în particular, dacă ești de acord.
Da.
Vrei să iei pauză de masă o oră și să ne vedem apoi la birou?
Poftim?
Vreți un crenvurști?
Aș vrea un covrig, vă rog.
Poftim.
Bună, vreau să închiriez o pereche de patine, mărimea 37.
Dar nu am bani.
Astea sunt mănuși Chanel, de 800 de dolari. Ți le dau în schimb.
- Mănuși de 800 de dolari? - Țin cald la fel ca alea de 10 dolari.
- Domnișoară, ești bine? - Sunt bine. Scap de vechituri.
Atenție!
Mai încet!
Domnișoară, mergi mai încet!
Prinde-mă.
Haide, prinde-mă!
Mai încet!
- Îndoaie genunchii. - Tată?
Ești bine?
Îmi pare rău pentru asta.
- Scuze. - Te scot de pe gheață imediat.
Ce mai faci?
Ce faci în New York?
- De unde știai că sunt la patinoar? - Te cunosc.
Tată...
Sunt în New York fiindcă aici ești tu.
Am sunat-o pe mama ta și mi-a spus că ești aici.
Ascultă, din ceea ce am văzut, cred că ai o mică depresie.
Ciudat, nu văd motivul.
Poate din cauza arestării și fiindcă nu știi ce te așteaptă.
Bătrâne, chiar nu recunoști sarcasmul?
Dar tu?
Uite, bea asta.
- Sunt alcoolică, mersi că mi-ai amintit. - E ciocolată caldă.
Bine.
Pentru diagnostic, crezi că suntem într-un bar acum?
Vezi chelneri cu tăvi cu șampanie?
Să-ți iau pulsul.
- Ai găsit pulsul? - Da, doar îmi admiram ceasul.
Văd că te încălzești, dar n-am dispoziția necesară
să-mi apăr "obișnuitul comportament iresponsabil".
Știu, am primit e-mailul.
Am înțeles că nu sunt binevenit în viața ta
și nici nu mă interesează dacă sunt binevenit sau nu.
Nu sunt aici în calitate de tată.
Mi-e indiferent dacă tatăl tău trăiește sau moare.
Sunt un psiholog foarte scump și îți ofer o ședință gratuită.
Crezi că acum am nevoie de psiholog?
Da.
Trebuie să mă întorc la biroul avocatului meu.
Îți place avocatul tău?
Nu voiam bani când te-am sunat. Aveam nevoie de tatăl meu.
Doamne ferește să dai tu vreun ban.
Ai crescut lângă un lac și ai schiat prin toată lumea.
- A fost grea viața ta? - Trebuie să plec.
Molly, stai naibii jos!
Bine, facem terapia pentru trei ani în trei minute.
Cum?
Fac ceea ce cer pacienții de o sută de ani încoace.
Îți dau răspunsurile.
- La ce? - Să începem cu asta.
De ce o tânără care, la 22 de ani, a fost medaliată cu aur,
ajunge să organizeze jocuri de poker?
De ce am ales să fac tone de bani? Mă întreb și eu.
Puteai avea succes în orice domeniu, știi bine.
Dacă mergeai la Drept, aveai firmă de avocatură acum.
- De ce ai făcut altceva? - Nu știu.
Drogurile.
Ai luat droguri abia la sfârșit. Nu au fost problema, ci medicamentul.
Așa puteai să domini niște bărbați puternici.
Erai dependentă de puterea asupra unor bărbați puternici.
- Chiar crezi asta? - Nu.
Știu sigur.
Ai terminat primul an de terapie.
- A fost o oportunitate, nu ești tu cauza. - Nu numai eu.
- Nici pe departe. - Ba da.
Al doilea an, a doua întrebare.
Crezi că ai fost un soț bun?
- Ce-ți pasă? - Ești căsătorit cu mama mea.
Îmi pasă, fiindcă tatăl meu e un ticălos.
Felicitări, ai terminat anul doi.
Tatăl tău a crescut trei copii dintr-un salariu de profesor.
Unul e dublu campion olimpic,
vârf de atac la Philadelphia Eagles și mare filantrop.
Altul e mare chirurg cardiolog,
iar fata a reușit să construiască o afacere de milioane de dolari,
folosindu-și doar inteligența.
- Cred că voi pleda vinovat la tribunal. - Nimeni nu e perfect.
Ideea e că am făcut ceva lucruri bune.
- Ultima întrebare. - Nu, trebuie să plec.
Ultima întrebare, Mol. Eu răspund, dar tu trebuie să întrebi.
Trebuie să întrebi.
De ce nu mă plăceai, ca pe frații mei?
Iată.
Te plăceam.
Doar că, uneori, nu părea așa.
- Era doar o aparență? - Da.
Asta e o mare minciună.
De ce să pară...
Bine, aveam o problemă de atitudine. Îți vorbeam obraznic.
Nu eram o adolescentă normală.
Vorbeam la telefon în toiul nopții...
- Ți-am luat mașina... - Ai intrat cu ea într-un McDonald's.
Puștii sunt pedepsiți pentru asta.
În McDonald's? Nu știai că există "drive-thru"?
Te-ai transformat.
- Vocea ta, fața ta... - Fiindcă știam că știi.
Nu am auzit ce ai spus.
Am spus...
Știam că știi.
Știai că știu ce?
Ce crezi despre următoarele noțiuni?
Le voi enumera. Căsătorie.
E o capcană.
Că o înșelam pe mama ta.
Știam că știi.
- Societate. - E o glumă.
Nu am știut, până la vârsta de 20 de ani.
- Oameni. - Nu am încredere în ei.
Ba știai de la cinci ani.
M-ai văzut în mașină și n-ai înțeles ce ai văzut.
Nu am niciun idol.
Știai, draga mea.
Știam că știi și așa...
Așa am reacționat la rușine.
Tu ai reacționat arătându-mi un teribil dispreț,
intrând cu mașina într-un McDonald's.
- Și dominând bărbați puternici? - Nu.
Am spus așa doar ca să te enervez.
- Ești... - Te-ai împiedicat de un băț.
Bine?
Acum 12 ani, te-ai împiedicat de un băț.
O șansă la un milion. Te-ai împiedicat de un băț.
Asta ai greșit.
S-a terminat ședința.
Incredibil, ce repede merge când nu ești plătit cu ora.
Sunt tatăl tău.
Să-ți dai seama cât de mult te iubesc
e ca și cum ai vrea să măsori universul.
Nu am știut că ai fost bătută, până când ți-am citit cartea.
A fost groaznic să aflu așa.
Să știi că voi plăti pe cineva ca să-l găsească pe făptaș
și apoi pe altcineva ca să-l omoare.
- Nu face glume cu asta. - Nu fac.
Nu era hoț de buzunare, era mafiot.
Putea să fie și liderul Hamas.
Cine a ridicat mâna asupra ta trebuie să sufere.
- Tată, sunt bine. - Nu, va suferi.
Tată, sunt bine.
Nu. Va suferi...
Chiar sunt bine.
Știai...
Nu te-am văzut.
Știai că s-a descoperit a ce miroase centrul galaxiei noastre?
Miroase a rom și zmeură.
În centrul galaxiei e formiat de etil,
un gaz care miroase a rom și a zmeură.
De unde știi asta?
În timpul jocurilor, navigam pe internet. Apoi am luat cursuri online.
Mai am puțin și îmi iau diploma în astronomie.
Nici nu știam că am fost înscrisă.
Îți mulțumesc pentru ce ai spus mai devreme.
A fost Stella.
Ea m-a rugat să fiu avocatul tău. A citit cartea.
Am acuzat-o că citește tâmpenii, dar m-a contrazis vehement.
Apoi, ți-a luat apărarea.
Ești idolul ei.
O să-i dau asta.
Există o nouă ofertă.
Care?
Predăm hard disk-urile.
Nu înțeleg.
Le dăm copiile e-mailurilor și mesajelor, în schimbul...
Ce mi-ar putea oferi în schimb?
Am notat totul.
Banii tăi înapoi.
Îți vor da banii înapoi, plus dobânda.
Peste 5 milioane de dolari.
De aceea i-au luat?
- Ca să-mi facă oferta asta? - Da.
În orice caz, dacă ajungi la proces, tot va trebui să le predai, ca probe.
Dar nu de bună voie.
Sigur, dar nu mai e de bună voie, când alternativa e închisoarea.
Asta vor recomanda, 42 de luni.
- De ce eviți să mă privești? - Ba te privesc.
- Crezi că trebuie s-o fac. - Ca să scapi de închisoare.
- Știi ce e pe hard disk-uri. - Da.
- E mai mult decât niște "nuanțe". - Dar ai imunitate totală.
Primești banii. Vei fi primul inculpat care iese mai bogat de la tribunal.
Carierele unora vor fi ruinate. Familiile...
Soțiile, viețile lor...
Când un bogătaș merge la pușcărie, împrăștie cu bani.
Avocatul lui are grijă de asta. Împrăștie banii.
Tu ești lefteră!
Majoritatea femeilor aflate în pușcărie n-au comis fraude financiare.
Sunt traficante de droguri. Gardienii le violează.
Tu nu vei fi anonimă acolo, Molly. Vei fi o țintă!
Copiii vor citi mesajele în care tatăl lor spune că nu i-a dorit niciodată.
- Oamenii aceștia... - Unde sunt ei?
De ce ești singură? Unde sunt prietenii tăi?
Ți-a zis vreunul "Molly, ai făcut totul pentru a-mi salva viața.
Cum să te ajut? Îți cumpăr un sandviș."
Unde sunt ei? Le-ai păstrat secretele.
Unde sunt cei a căror poveste nu o dezvăluiești în carte,
respectând versiunea lui Brad Marion,
refuzând 5 milioane de dolari și mergând la închisoare?
Unde sunt toți?
Nu protejez numele lor, ci pe al meu.
Grozav. Nu ne permitem luxul integrității. Trebuie să accepți oferta.
Nu.
Ești liberă, primești banii înapoi, plătești datoriile, începi o viață nouă.
Te pedepsești fiindcă ai menționat patru tipi în carte?
- Nu. - N-ai făcut nimic rău.
I-am aruncat în gura lupului, pentru 35.000 de dolari.
- Asta nu i-ai spus procurorului. - Nu-mi face asta.
Am profitat de niște jucători înrăiți.
Donnie Silverman, marea mea descoperire...
- A pierdut 6 milioane... - Bine, gata.
S-a mutat în Florida, s-a angajat ca profesor suplinitor
și s-a spânzurat în duș.
- Donnie e mort. - Nu e vina ta!
Harlan Eustice e în închisoare, în Nevada, dorindu-și moartea.
- Dar nu de asta spun nu. - Nu spui nu.
Am numele străbunicii. Molly Dubin Bloom e numele meu.
Stăm aici toată noaptea, până înțelegi că nimeni nu dă doi bani pe numele tău.
- Eu dau. - De ce?
- De-aia! - De ce?
- De-aia! - Spune-mi de ce!
Fiindcă e tot ce mi-a mai rămas.
Fiindcă e numele meu.
Și niciodată nu voi avea altul.
Ai citit Vrăjitoarele din Salem?
Da, toată lumea are dreptate, e minunată.
Așa este.
Voi intra în sala de judecată și voi pleda vinovat.
Fără oferte.
Fără schimburi.
- Ești foarte sigură? - Da.
Ridicați-vă.
Începea audierea.
Judecător era Dustin Foxman.
Procurorul și-a spus numele.
Procuror Harrison Wellstone...
Numărul dosarului...
Și au fost date câteva instrucțiuni.
Judecătorul mi-a pus niște întrebări.
- Numele complet? - Molly Dubin Bloom.
Vârsta?
Ați consumat droguri, medicamente sau alcool în ultimele 48 de ore?
Sudafed.
Motivul pentru care ați luat Sudafed poate afecta ședința de azi?
Trebuia să răspund la 87 de întrebări înainte de a pleda vinovat.
- Aveți mintea clară? - Da.
- Înțelegeți ce se întâmplă aici? - Da.
Conform Constituției și legislației SUA,
aveți dreptul de a respinge acuzațiile aduse.
- Înțelegeți asta? - Da.
- Și înțelegeți asta? - Da.
La proces, există prezumpția de nevinovăție,
nu trebuie dovedită nevinovăția dumneavoastră.
- Înțelegeți asta? - Da.
Da, onorată instanță. Da, domnule.
Dacă pledați vinovat și vă accept pledoaria,
veți renunța la dreptul la apel
și la celelalte drepturi pe care le-am enumerat.
- Înțelegeți? - Da.
Înțelegeți că aveți 20 de capete de acuzare,
pentru organizare ilegală de jocuri de noroc,
încălcând paragraful 18, articolele 1955 și 2 din Codul Penal?
Da, înțeleg.
Dacă ați înțeles tot ce vi s-a spus, doriți să declarați cum pledați?
Da, domnule.
Cum pledați?
Vinovat, onorată instanță.
Pledoaria a fost înregistrată.
Puteți lua loc.
Înainte de pronunțarea sentinței, aș dori să vorbesc cu reprezentanții.
Și apoi, s-a întâmplat ceva.
Mă scuzați, domnule Jaffey, doar reprezentanții guvernului.
Da, domnule.
Ce se întâmplă?
Ce fac?
Așteaptă.
Ce?
Inculpata să se ridice pentru sentință.
În baza informațiilor disponibile,
Curtea este în vădit dezacord cu sentința propusă de procurori.
Acest tribunal este situat la un scuipat distanță de Wall Street.
Știu din proprie experiență, fiindcă am scuipat acolo.
Cei care lucrează acolo comit zilnic mai multe infracțiuni
decât a comis inculpata de față.
Pur și simplu, nu văd cum folosește țării sau justiției
dacă Molly Bloom ajunge la închisoare.
Vorbea cât se poate de liniștit.
Domnișoară Bloom, tribunalul vă condamnă
la 200 de ore de muncă în folosul comunității,
un an de supraveghere, teste antidrog și 200 de mii de dolari amendă.
Acest caz este suspendat.
Și asta a fost tot.
Am plâns și ne-am îmbrățișat,
frații mei au făcut glume
despre cum nimeni nu se pune cu familia Bloom
și au fost discuții elevate despre miracolul Crăciunului.
Fripturi și bere, cumpărate de tata,
și reconstituiri complete.
Și, în mijlocul tuturor, la fel de recunoscători ca și tine,
realitatea începe să te cuprindă, ca un val.
Și, pentru prima oară, te gândești...
"Ce fac acum?"
S-o ducem repede jos. Ne trebuie un panou.
Sunt infractoare.
Am 35 de ani, sunt șomeră, și am pledat vinovat la un proces.
Faceți loc!
Dați-vă la o parte!
Datorez statului 2 milioane de dolari impozit pe sumele confiscate
plus amenda de 200.000 de dolari.
Fiți siguri că și-i vor lua.
Se poate trece? Înapoi, vă rog!
Am un sfert de milion de plătit avocatului.
Nu știu ce aș spune la un interviu pentru angajare, dacă aș merge vreodată.
Nu voi mai vota niciodată.
Semnele vitale.
Și, din anumite motive, nu am voie să merg în Canada.
Molly, ne poți auzi?
Bazinul e imobilizat.
Tatăl ei e aici.
- Care e starea ei? - Își revine.
Deschide ochii, dacă ne auzi.
E conștientă.
Molly, ce zi e azi?
Nu te mișca, da? Mergem la spital.
- Ce zi? - Tată, sunt bine.
- Nu te mișca, Molly. - Dă-mi drumul.
- Vrei să te ridici? - Da.
Vrea să se ridice.
Camerele nu bat până acolo și nu știm... Oare Tracy ne va spune ceva?
- Se mișcă, băieți. - Se mișcă!
- Sigur ești bine? - Da.
Bine, haide.
A fost ajutată să se ridice în picioare.
Molly Bloom e sora lui Jeremy Bloom, campionul mondial.
Iată-l pe antrenorul Ted Keene și pe tatăl ei.
A revenit după un accident suferit la doar 13 ani.
Probabil că există o traumă psihică.
Să fii atât de aproape și să pierzi în felul acesta.
A ieșit ceva bun din asta?
Nu chiar.
Dar am aflat ceva încurajator. Sunt foarte greu de ucis.
Mulți nu-și mai revin după așa ceva.
Nu știu dacă această tânără este unul dintre ei.
Poate că nu va mai schia, dar de ea vom mai auzi.
Winston Churchill definea succesul
ca trecerea de la un eșec la altul fără să-ți pierzi entuziasmul.
Așadar, sunt hotărâtă să câștig.
Se va întoarce.
Se pregătește Whitney Summerhill, aflată în prezent pe locul 12...
Traducerea și adaptarea: danatom
Sincronizare și revizuire: muLineZu